ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року	справа № 380/19109/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у незвільнені з військової служби ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю з числа осіб з інвалідністю II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з військової служби відповідно до поданого ним рапорту.
Ухвалою від 24.09.2025 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , стрілець – номер обслуги 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Позивач має матір – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має інвалідність II групи та відповідно до висновку ЛКК потребує постійного стороннього догляду. Мати Позивача розлучена вже більше 30 років, має двох дітей, обидва є військовослужбовцями. 06 липня 2025 року Позивач звернувся до свого командира військової частини НОМЕР_1 з письмовим рапортом з проханням звільнити його з військової служби за сімейними обставинами, а саме: відповідно до абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. В задоволенні рапорту було відмовлено. Військова частина зазначила, що причиною відмови є наявність інших членів сім`ї, а доказів їх потреби в постійному сторонньому догляді не надано.
Позивач вважає відмову протиправною та просить суд задовольнити позов.
Надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що для підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення у ОСОБА_3 , які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, солдат ОСОБА_4 додав до рапорту акт перевірки наявність чи відсутність сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд від 27.08.2025 № 2427, який також надійшов у військову частину НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 засобами «СЕДО». Однак, із доданого акта обстеження сімейного стану навпаки слідує, що у ОСОБА_3 наявні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення - син ОСОБА_5 (який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ), мати ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_7 . Солдат ОСОБА_4 не додав до рапорту документів (рішення МСЕК чи ЛКК), які підтверджують, що ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_7 самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК. Слід зазначити, що наявність похилого віку та статус пенсіонера у осіб автоматично не встановлює, що такі особи самі потребують постійного догляду. Потреба такого догляду повинна бути додатково встановлена за відповідним висновком МСЕК чи ЛКК, як це чітко визначено Законом № 2232-XII. Висновки щодо рапорту на звільнення з військової служби Додані солдатом ОСОБА_8 документи до рапорту не підтверджують наявність у нього підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 (за підпунктом 12 пункту 3 частини 12) статті 26 Закону №2232-XІI. Солдату ОСОБА_9 необхідно додати до рапорту документи (рішення МСЕК чи ЛКК), які підтверджуватимуть, що інші члени сім`ї його матері -мати ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_7 самі потребують постійного догляду.
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
Позивач надіслав відповідь на відзив, у якій стверджує: «…Повторно звертаємо увагу суду, що син ОСОБА_10 є військовослужбовцем та проходить військову службу, що також не заперечується і самим Відповідачем. Відповідно, ОСОБА_10 не має реальної можливості здійснювати догляд за матір`ю, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 380/16966/24, окремі висновки з якої наводилися у позовній заяві Мати ОСОБА_11 є 86-річною пенсіонеркою, яка в силу віку сама потребує відповідного догляду, і догляд за якою здійснює її донька, ОСОБА_12 , що підтверджується Актом перевірки сімейного стану військовослужбовця. Більш того, ОСОБА_11 проживає в іншій області – окремо від матері Позивача. Сестра ОСОБА_12 є пенсіонеркою за віком, здійснює догляд за власною матір`ю та проживає в іншому населеному пункті. Отже, ані син ОСОБА_10 , ані матір ОСОБА_11 , ані сестра ОСОБА_12 не мають реальної можливості здійснювати догляд за ОСОБА_2 , що підтверджується Актом перевірки сімейного стану військовослужбовця. До того ж, згідно положень чинного законодавства України зазначені особи не можуть вважатися «членами сім`ї» матері Позивача, так як проживають окремо, що було детально обґрунтовано в позовній заяві…».
Просить суд задовольнити позов.
Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , стрілець – номер обслуги 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . 
Позивач має матір – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має інвалідність II групи та відповідно до висновку ЛКК потребує постійного стороннього догляду. Мати Позивача розлучена вже більше 30 років, має двох дітей обидва є військовослужбовцями. 
06 липня 2025 Позивач звернувся до свого командира військової частини НОМЕР_1 з письмовим рапортом з проханням звільнити його з військової служби за сімейними обставинами, а саме: відповідно до абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. 
В задоволенні рапорту було відмовлено. Військова частина зазначила, що причиною відмови є наявність інших членів сім`ї, а доказів їх потреби в постійному сторонньому догляді не надано.
Не погодившись із відмовою, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку позиціям сторін у цій справі, суд застосовує наступні правові норми.
Відповідно до статті частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. 
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до статті 65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. 
Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації. Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого строком на 30 діб та продовжений по сьогоднішній день.
Перелік підстав для звільнення військовослужбовців з військової служби передбачений статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.199 № 2232-XII (зі змінами) (далі - Закон № 2232-XII). 
Перелік підстав для звільнення військовослужбовців з військової служби, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану Україні, міститься в підпункті 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII. 
Пункт 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, серед іншого, містить підпункт «г», відповідно до якого під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або інших поважних причин (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), перелік яких визначається частиною 1 статті 26 Закону №2232-ХІІ. 
Частина 12 статті 26 Закону № 2232-XII, серед іншого, містить підпункт 12 пункту: відповідно до якого під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин у зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК. 
Тобто, під час дії воєнного стану військовослужбовці можуть звільнитися з військової служби би у зв`язку із потребою здійснювати постійний догляд за одним із батьків, який є особо з інвалідністю І чи II групи. Обов`язковою умовою для звільнення в такому разі, окрім необхідності здійснювати постійний догляд за одним із батьків - особою з інвалідністю І чи ІІ групи, є також: - відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення у такого батьків, за яким є потреба у догляді, або - якщо у одного з таких батьків наявні будь-які інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, такі інші сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі повинні потребувати постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК. 
Порядок проходження військової служби у Збройних Силах України та, зокрема питання, пов`язані зі звільненням з військової служби, регулюються також Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положенні про проходження військової служби). 
Відповідно до пункту 233 Положення про проходження військової служби військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. 
Перелік документів, які подаються військовослужбовцями для звільнення з військової служби, визначається Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170). 
Додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 12.11 розділу XII) закріплений Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. 
Так, п. 5 Переліку передбачено: … 26) у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:
- документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами); 
- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 
- один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 
- висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
Із матеріалів справи судом встановлено наступне.
Щодо підтвердження родинних зв`язків та статусу ОСОБА_3 позивач додав до рапорту документи для підтвердження його родинних зв`язків з ОСОБА_13 нотаріально засвідчену копію ID-картки № НОМЕР_3 ОСОБА_14 , нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_14 , нотаріально засвідчену копію паспорта серії НОМЕР_5 ОСОБА_15 ). 
Для підтвердження, що ОСОБА_16 є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного догляду позивач додав до рапорту документи (нотаріально засвідчену копію довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААГ № 196400, нотаріально засвідчену копію висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою 080-4/0) від 18.07.2025 № 83/8, нотаріально засвідчену копію довідки лікарсько-консультативної комісії від 18.07.2025 № 83/8). 
Для підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення у ОСОБА_3 , які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, позивач додав до рапорту акт перевірки наявність чи відсутність сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд від 27.08.2025 № 2427, який також надійшов у військову частину НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 засобами «СЕДО».
Відповідач стверджує, що солдат ОСОБА_4 підтвердив, що його мати є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного догляду.
Разом із тим відповідач відмовив у звільненні позивача зі служби, мотивуючи тим, що «… із доданого акта обстеження сімейного стану навпаки слідує, що у ОСОБА_3 наявні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення - син ОСОБА_5 (який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ), мати ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_7 . Солдат ОСОБА_4 не додав до рапорту документів (рішення МСЕК чи ЛКК), які підтверджують, що ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_7 самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК…».
Суд не погоджується із такою позицією відповідача з огляду на наступне.
В акті обстеження сімейного стану військовослужбовця зазначено, що члени першого чи другого споріднення - це брат військовослужбовця (який також є військовослужбовцем), а також мати та рідна сестра особи, яка потребує постійного догляду, які проживають окремо: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 – мати пенсіонерка за віком, особа похилого віку. ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 – рідна сестра, одружена, пенсіонерка за віком, доглядає мати.
Тобто у особи з інвалідністю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявні наступні родичі першого та другого ступеня споріднення:
- син ОСОБА_5 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ; 
- син ОСОБА_4 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 – Позивач; 
- мати ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 пенсіонерка за віком, особа похилого віку;
- рідна сестра ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_5 - пенсіонерка за віком. 
Абзацами 1,3 частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. 
Згідно пункту 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року у справі №5-рп/99, до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. 
Водночас, як встановлено частиною 4 статті 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. 
Житлове законодавство також широко використовує поняття «член сім`ї». Так, відповідно до частини другої статті 64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Окрім кодифікованих нормативно-правових актів, законодавець застосовує поняття «член сім`ї» і в інших правових документах, де висловлені різні підходи до його розуміння. 
Так, частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що члени сім`ї: а) особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття незалежно від спільного проживання із суб`єктом; б) будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. 
Підпунктом 14.1.263 пункту 14.1 статті 263 Податкового кодексу України визначено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені. Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки. При визначенні осіб, яких необхідно відносити до "членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення", варто, насамперед, керуватись приписами частин 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України, за яким сім`я створюється, в тому числі, на підставі кровного споріднення, а її визначальними ознаками є наступні: спільне проживання, спільний побут, а також взаємні права та обов`язки. 
Водночас, застосування підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 263 Податкового кодексу України для здійснення розмежування між членами сім`ї першого та другого ступеня споріднення, можливе виключно у разі, якщо такі особи первинно підпадають під критерії, встановлені для "сім`ї" в загальному, та означені вище. 
Із урахуванням наведених правових норм і висновків, суд погоджується із позивачем, що родичі особи з інвалідністю, які не проживають разом із ним, не є членами його сім`ї. Відтак, родичі матері позивача, які із матір`ю позивача не проживають, не є членами її сім`ї.
Суд бере до уваги, що мати особи з інвалідністю ОСОБА_3 , бабуся позивача - ОСОБА_11 –1939 року народження, жінка 94 річного віку, яка не є особою, яка могла б здійснювати постійний сторонній догляд за своєю донькою з інвалідністю. 
Також ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 – рідна сестра особи з інвалідністю ОСОБА_3 , матері позивача, проживає окремо і доглядає за своєю 94-річною матір`ю, що підтверджується актом. 
Із акта перевірки сімейного стану військовослужбовця від 27.08.2025 № 2427 слідує, що мати позивача ОСОБА_16 проживає у м. Перечин Закарпатської області, а її мати ОСОБА_11 та сестра ОСОБА_17 проживають у м. Бар Вінницької області.
Відтак і мати, і сестра ОСОБА_2 проживають окремо від неї, тобто не є членами її сім`ї в розумінні Сімейного кодексу України. Оскільки постійний догляд передбачає здійснення догляду цілодобово, очевидно, що не може здійснювати такий догляд той, хто проживає окремо, а тим паче – в іншій області.
Відповідно до ч. 5 ст. 241 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2025 року у справі № 380/16966/24 із аналогічних правовідносин прийшов до наступних висновків:
«59. Відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232 XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я. 
60. Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я. 
61. Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX. … 
77. Отже, відмова у звільненні позивача за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (стаття 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (стаття 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду (Закон № 875-XII). 
78. Таким чином, при ухвалені рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби повинно бути забезпечено належний баланс між інтересами держави та правами людини…».
Враховуючи зазначені обставинами, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись до відповідача із рапортом про звільнення його з військової служби, діяв у межах визначених чинним законодавством.
При цьому, на переконання суду, надав відповідачу достатні докази для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю як особою з інвалідністю I групи та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення його матері, які б могли здійснювати такий догляд.
Як наслідок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги з приводу визнання протиправною відмови у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абз. 12 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно за постановами Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі К/990/18133/22, від 31.05.2016 року по справі №826/11379/14, від 10.05.2016 року по справі №п/800/362/15, від 20.04.2016 року по справі №826/16796/14, від 12.04.2016 року по справі №813/7851/13-а, від 01.03.2016 року по справі №826/4860/13-а, від 03.02.2016 року по справі 826/72/15, від 02.02.2016 року по справі № 804/14800/14, та іншими, встановлено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.
Враховуючи встановлені судом обставини та наведені правові норми, суд приходить до висновку про задоволення позову у спосіб визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абз. 12 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» .
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів на обґрунтування правомірності своїх дій.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абз. 12 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) звільнити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ) з військової служби відповідно до поданого ним рапорту на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абз. 12 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна