печерський районний суд міста києва
Справа № 757/31213/25-ц 
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді - Остапчук Т.В.,        при секретарі судового засідання Погребняк В.Д.,    розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі 757/31213/25-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській та Сумських областях про визнання права власності, В С Т А Н О В И В :
В провадження судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській та Сумських областях про визнання права власності. Рішенням Печерського районого суду міста Києва від 14.11.2025 року боло задоволено позовні вимоги та визнав за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на транспортний засіб Renault Fluence, VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2011року та стягнув судові витрати. 04.12.2025 року через додаток «Електронний суд» представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового рішення, а саме стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» витрати на професійну правничу допомогу:- на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 11 000,00 гривень (одинадцять тисяч гривень 00 копійок). Представник Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській та Сумських областях подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності. Представник відповідача - АТ КБ «Приватбанк» подав до суду відзив на заяву, та просив відмовити у задоволені заяви в повному обсязі та вказав, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги адвоката, має бути врахована як ціна позову, яку вказав позивач у позовній заяві, так і критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. При цьому, розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат. Тобто, при стягненні вищевказаних судових витрат суд повинен врахувати, характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, необхідний і фактично наданий обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. 27.01.2026 року на адресу суду надійшові відповідь на відзив від представника заявника, в якому вона вказала, що представником Відповідача введено в оману суд про те, що представником Позивача в позовній заяві було вказано: "попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складався лише із суми судового збору і Позивачем не було заявлено наміру подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення", однак в своїй позовній заяві представник Позивача чітко зазначила: "попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу, яку поніс або планує понести Позивач складає - 15 000, 00 (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок). Документи на підтвердження понесених витрат будуть надані суду в строки, встановлені ЦПК України". На момент звернення до суду із позовною заявою просто фізично неможливо було подати точний розрахунок витрат на правничу допомогу у зв`язку з тим, що жодна із сторін не може передбачити хід процесу і кількість роботи, яку треба буде виконати адвокатом по кожній справі на кожному етапі судочинства. Представник Позивача при поданні позовної заяви вказав орієнтовний (попередній) розрахунок витрат, а у заяві про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у справі № 757/31213/25-ц вже все конкретизував та надав відповідні підтверджуючі документи, чим виконав норми і вимоги чинного законодавства. Крім того, розмір попереднього розрахунку, який зазначався в позовній заяві вказаний більше, ніж той, який представником Позивача вже зазначено у вищевказаній заяві про ухвалення додаткового рішення. Представник позивача при зверненні із заявою про ухвалення додаткового рішення оцінив складність справи, та виконані адвокатом роботи (надані послуги, розрахував час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і зменшив суму попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на правничу допомогу з 15 000, 00 гривень на 11 000, 00 гривень. Стосовно того, що представник Відповідача звертав увагу суду на те, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: "дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися", на розмір витрат на правничу допомогу дійсно могли повпливати поведінка Відповідача та його активні дії у відновленні порушеного права Позивача. Звертаю увагу суду на той факт, що саме дії Відповідача або його бездіяльність (представнику Позивача достеменно невідомо, що саме) призвели до того, що в реєстрі боржників міститься запис по виконавчому провадженню, де банк виступає боржником. Саме визнання Відповідача боржником та внесення до реєстру боржників унеможливило перереєстрацію права власності на транспортний засіб Renault Fluence, VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2011 р. за Позивачем і стало підставою для звернення до адвоката за правничою допомогою і поклало на Позивача додатковий фінансовий тягар. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч. 2 ст. 270 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В провадженні Печерського районного суду міста Києва знаходиться справа №757/31213/25-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській та Сумських областях про визнання права власності. 14 листопада 2025 року (повний текст рішення складено 24.11.2025 року; опубліковано в підсистемі "Електронний суд" та отримано доступу представника Позивача до даного рішення - 04.12.2025 року) Печерським районним судом міста Києва винесено рішення, надалі - Рішення, яким позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській та Сумських областях про визнання права власності - задоволено, визнано за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на транспортний засіб Renault Fluence, VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2011, зобов`язано стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 суму судового збору 2342 грн. Представник Позивача в позовній заяві зазначав про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу, яку поніс або планує понести Позивач складає - 15 000, 00 (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок). Документи на підтвердження понесених витрат будуть надані суду в строки, встановлені ЦПК України. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник ОСОБА_1 подала до суду: 1. Копію Договору № 23/06 про надання правової допомоги від 23.06.2025 року; 2. Копію Додаткової угоди №1 до Договору № 23/06 про надання правової допомоги від 23.06.2025 рок, якою визначено вартість та порядок оплати послуг; 3. Копію Акту здачі-приймання наданих послуг до Договору № 23/06 про надання правової допомоги від 23.06.2025 року; 4. Квитанція про оплату правової допомоги Згідно пункту 1.1. Договору № 23/06 про надання правової допомоги від 23.06.2025 року, надалі - Договір, КЛІЄНТ доручає, а АДВОКАТ приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, в порядку, встановленому чинним законодавством України, у встановленому законом порядку захищати права та законні інтереси КЛІЄНТА, у тому числі, але не виключно, під час здійснення представництва в усіх судах, які діють на території України, у випадках, передбачених чинним законодавством України, в усіх без винятку контролюючих та правоохоронних органах, інших органах виконавчої влади та перед усіма підприємствами, установами, організаціями, які діють на території України, в тому числі в територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки. Сторонами Договору в п. 3.1. погоджено, що вартість наданих послуг узгоджується Сторонами в додаткових угодах. В пункті 2 Додаткової угоди №1 до Договору сторони погодили перелік послуг, які надаються адвокатом Кореняк Ю.С. за Додатковою угодою №1 до Договору. Пунктом 3.1. Додаткової угоди №1 до Договору встановлено, що Оплата послуг здійснюється в наступному порядку 100% вартості послуги сплачується після ухвалення остаточного рішення у справі. На виконання умов п. 3.1. Додаткової угоди №1 до Договору ОСОБА_1 (Клієнт) здійснив на користь адвоката Кореняк Ю.С. оплату в сумі 11 000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією від 08.12.2025 р. (за надання професійної правової (правничої) допомоги адвокатом Кореняк Ю.С.) Згідно пункту 6.2. Додаткової угоди №1 до Договору Адвокат надає Клієнту акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, які були понесені понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце). З акту здачі-приймання виконаних робіт до Договору вбачається, що адвокатом Кореняк Ю.С. виконані та належним чином оформлені, а ОСОБА_1 прийняті послуги за Договором на загальну суму 11 000,00 гривень (одинадцять тисяч гривень 00 копійок). Претензій та зауважень ОСОБА_1 до наданих адвокатом Кореняк Ю.С. юридичних послуг та виконаних юридичних робіт не заявляла. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно як складність цієї справи, враховуючи предмет спору, а також з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 11 000 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг. На підставі викладеного та керуючись ст. 141, 270, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі 757/31213/25-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській та Сумських областях про визнання права власності - задовольнити. Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» витрати на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 11 000,00 грн. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д
третя особа Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській та Сумських областях: 61013, м. Харків, вул. Шевченка, 26.
Суддя Т.В.Остапчук