Справа № 456/6151/24 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р. Т. 
Провадження № 22-ц/811/4514/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

в листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 23 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 3381303, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 12000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Вищезазначений кредитний договір підписано електронним підписом позичальника. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний відповідно до закону, прирівнюється до письмової форми, а кожний електронний примірник є оригіналом. Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у визначеному розмірі та у встановлений строк. 02.11.2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу, за яким новий кредитор набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за договором позики від 23.10.2021 року. Оскільки відповідач не повернув отримані в кредит кошти та не сплатив проценти за користування кредитними коштами у встановлений строк, у нього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №3381303 від 23.10.2021 року в розмірі 56 834,40 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал».
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» 2422.40 грн. судового збору.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2025 рокузадоволено позовні вимоги.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-капітал» заборгованість за кредитним договором №3381303 від 23.10.2021, а саме заборгованість за відсотками у розмірі 56834, 40 грн. та судові витрати в сумі 2422, 40 грн.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що 23.10.2021 року відповідач уклав з ТОВ «Маніфою» договір позики № 3381303на суму 12 000 грн строком на 27 днів та погодився з умовами, викладеними у паспорті позики. У зв`язку з неможливістю своєчасного повернення боргу сторони неодноразово продовжували строк дії договору шляхом укладення додаткових угод №1, №2 та №3, останньою з яких строк користування позикою було визначено до 24.02.2022 року. Впродовж дії договору відповідач сплачував проценти, фактично сплатив їх у більшому розмірі, ніж передбачено умовами договору. Основну суму боргу в розмірі 12 000 грн. ОСОБА_1 сплатив 12.02.2025 року. Відповідно до норм ЦК України та правових висновків Верховного Суду, право кредитора нараховувати проценти за користування позикою припиняється після спливу строку кредитування, тобто з 24.02.2022 року, однак позивач продовжував нарахування процентів після 24.02.2022 року, що суперечить вимогам ст. 1048 ЦК України. Крім того, позивач посилається на ст. 625 ЦК України, однак не надає належного розрахунку процентів за прострочення, а фактично стягує проценти за користування позикою без правових підстав. Стверджує, що на період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності за прострочення, а всі нараховані з 24.02.2022 року штрафні платежі підлягають списанню. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» не конкретизувало складові заборгованості та безпідставно нарахувало проценти після закінчення дії строку договору. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-капітал», суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 3381303від 23 жовтня 2021 року, у нього виникла заборгованість в розмірі 56834,40 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» укладено договір позики № 3381303, згідно умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору.
Згідно з п. 2.3.3 договору позики № 3381303 від 23 жовтня 2021 року сума позики складає 12 000.00 грн.
Пунктом 2.3.4 договору позики № 3381303 від 23 жовтня 2021 року передбачений строк позики до 19 листопада 2021 року (27 днів).
Відповідно до п. 2.4.2 договору позики № 3381303 від 23 жовтня 2021 року акційна процентна ставка, фіксована та складає 0,79600% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.
Крім того, в пункті 2.4.3 договору позики № 3381303 від 23 жовтня 2021 року передбачена базова процентна ставка, фіксована в розмірі 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.
Згідно із пункту 2.4.4 базова процентна ставка за позикою фіксована – 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою.
В пункті 2.6 договору позики № 3381303 від 23 жовтня 2021 року передбачено, що позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-Сайті товариства протягом трьох робочих днів з дати підписання договору.
Відповідно до розрахунку за договором позики №3381303 від 23 жовтня 2021 року, який є додатком №1 до договору позики, сума позики становить 12000 грн., строк позики: до 19 листопада 2021 року (27 днів), середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний – 0,79600%, реальна річна процентна ставка – 1290%, загальна вартість кредиту - 14579,04 грн., з яких 12 000 грн. – сума позики та 2579,05 грн. – сума нарахованих процентів за користування позикою станом на день користування.
Довідкою про ідентифікацію, виданою ТзОВ «Маніфою» підтверджується, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір позики № 3381303 від 23 жовтня 2021 року ідентифікований ТзОВ «Маніфою». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): j09611, який введено позичальником 23.10.2021 року.
З довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 20.08.2024 року за вих №4993-ВП вбачається, що відповідно до договору ВП – 220319-6 від 22.03.2019 року здійснено за дорученням ТзОВ «Маніфою» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: 23.10.2021 року було успішно перераховано кошти на суму 12 000 грн., картка НОМЕР_1 , код авторизації 625410.
Згідно додаткової угоди №1 від 20.11.2021 року до договору позики №3381303 від 23 жовтня 2021 року, сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 20 грудня 2021 року, середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000 %.
У додатку №1 до додаткової угоди №1 до договору позики №3381303 від 23 жовтня 2021 року міститься графік обов`язкових платежів, згідно якого, за вказаний період, відповідачу нараховано 7164 грн. процентів за користування позикою.
Додатковою угодою № 2 від 26.12.2021 року до договору позики №3381303 від 23 жовтня 2021 року, сторонами продовжено строк позики на 30 днів до 25 січня 2022 року, середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000 %. За вказаний період відповідачу нараховано 7164 грн. процентів за користування позикою. позики, що вбачається з графіку обов`язкових платежів за додатковою угодою №2.
25.01.2022 року між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору позики №3381303 від 23 жовтня 2021 року, якою продовжено строк позики на 30 днів до 24 лютого 2022 року, середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000 %.
Відповідно до графіку обов`язкових платежів за додатковою угодою №3 проценти за користування позикою становлять 7164 грн.
02 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» укладено договір факторингу № 02-11/2022, за умовами якого на умовах та у відповідності до гл. 73 ЦК України фактор передає грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. 
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 02 листопада 2022 року до Договору факторингу № 021-11/2022 від 02 листопада 2022 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики № 3381303 від 23 жовтня 2021 року в розмірі 68834,40 грн.
Крім того, на підтвердження переходу права вимоги позивач надав акт приймання-передачі реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги № 02-11/2022 від 02 листопада 2022 року та платіжну інструкцію № 68834 від 02 листопада 2022 року на суму 1 239 332,37 грн.
Отже, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-капітал» перейшло право вимоги до боржника за договору позики №3381303 від 23 жовтня 2021 року.
04 жовтня 2024 року Товариств з обмеженою відповідальністю «Кредит-капітал» зверталося до ОСОБА_1 з досудовою вимогою, в якій вимагало протягом 7 днів погасити заборгованість за кредитним договором № 3381303 від 23.10.2021 року в розмірі 68834,40 грн. 
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором позики № 3381303 від 23 жовтня 2021 року вбачається, що станом на 02 листопада 2022 року така становить 68834,40 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 12000 грн, заборгованість за відсотками – 56834,40 грн.
31 липня 2025 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої станом на 30.07.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 56 834,40 грн., оскільки у період з дати подання «Фінансова компанія «Кредит - капітал» позовної заяви відповідачем здійснено платіж у розмірі 12 000 грн. 
Разом з тим, наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором позики № 3381303 від 23 жовтня 2021 року свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися кредитором до 02 листопада 2022 року.
При цьому, строк договору позики №3381303 від 23 жовтня 2021 року, з врахуванням додаткових угод №1, № 2 та № 3 до цього договору, закінчився 24 лютого 2022 року.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Оскільки строк кредитування за договором позики № 3381303 від 23 жовтня 2021 року закінчився 24 лютого 2022 року, то починаючи з 25 лютого 2022 року нарахування процентів за користування кредитними коштами є неправомірним.
За період з 23 жовтня 2021 року по 19 листопада 2021 року позичальнику нараховано проценти за користування кредитними коштами в розмірі 2579.05 грн за процентною ставкою 0.796% в день, що відповідає умовам договору позики №3381303 від 23 жовтня 2021 року.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що 20 листопада 2021 року на виконання умов договору позики №3381303 від 23 жовтня 2021 року ОСОБА_1 сплатив 2817.85 грн, з яких 2579.05 грн підлягали зарахуванню на погашення заборгованості за процентами, а 238.80 грн – на погашення заборгованості за тілом кредиту.
В подальшому, починаючи з 20 листопада 2021 року позичальнику нараховувалися проценти за користування кредитними коштами за базовою процентною ставкою, що становить 1.99 %.
26 грудня 2021 року ОСОБА_1 сплатив 8596.80 грн, з яких 238.80 грн підлягали зарахуванню на погашення заборгованості за тілом кредиту, а решта суми – на погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період до 26 грудня 2021 року.
25 січня 2022 року відповідач сплатив 7164 грн, які підлягали зарахуванню на погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 26 грудня 2021 року по 25 січня 2022 року. 
Після 25 січня 2022 року і до 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 не здійснював жодних платежів на погашення заборгованості за договором позики №3381303 від 23 жовтня 2021 року.
За період з 26 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року відповідачу нараховані проценти за користування кредитними коштами в розмірі 7164 грн.
Таким чином на момент закінчення строку дії договору позики №3381303 від 23 жовтня 2021 року у відповідача наявна заборгованість в розмірі 18686.40 грн, з яких 11 522.40 грн – заборгованість за тілом кредиту та 7164 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Після пред`явлення позовних вимог, відповідач сплатив 12000 грн на погашення заборгованості за договором позики №3381303 від 23 жовтня 2021 року, що визнається позивачем у заяві про зменшення позовних вимог.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» підлягає стягненню заборгованість за договором позики № 3381303 від 23 жовтня 2021 року в розмірі 6686,40 грн (18686.40 грн – 12000 грн = 6686.40 грн).
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 6686,40 грн., що становить 11,76 % позовних вимог, то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал»284,87 грн. судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та відмову у задоволенні позовних вимог на 88,24 %, то з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3206,28 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2921,42 грн. судового збору.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2025 року в частині стягнення заборгованості – змінити, зменшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал» за договором позики №3381303 від 23.10.2021 року з 56834,40 грн. до 6686,40 грн. 
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2025 року в частині судового збору – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – капітал» на користь ОСОБА_1 2921,42 грн. судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 24 квітня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк