ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" квітня 2026 р. Справа№ 910/4300/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Руденко М.А. 

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.

за участю представників сторін:
від позивача: Мелех Д.О.;
від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "ФП-Транс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 (повний текст складено 04.12.2025)
у справі №910/4300/25 (суддя Алєєва І.В.)
за позовом Приватного підприємства "ФП-Транс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донмакс Логістік"
про стягнення 396 236,34 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне підприємство "ФП-Транс" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донмакс Логістік" про стягнення 396 236,34 грн.
Позов обґрунтовано тим, що розмір завданої позивачу шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, який виплатив страхове відшкодування розмірі 160 000,00 грн та якого недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, отже відповідач, як власник транспортного засобу працівник якого вчинив ДТП, зобов`язано відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром завданої шкоди та виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 у справі №910/4300/25 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виснував, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які підтверджують факт існування трудових відносин між винною в спірній ДТП фізичною особою - ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Донмакс Логістік", а також того, що вказана ДТП відбулася під час виконання зазначеною фізичною особою своїх трудових (службових) обов`язків, покладених на нього відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство "ФП-Транс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 у справі №910/4300/25 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає наступне:
- автомобіль MAN TGX р.н. НОМЕР_1 являється джерелом підвищеної небезпеки і належить на праві власності відповідачу;
- матеріали справи не містять жодних доказів того, що володільцем майна була інші особа, ніж її власник - відповідач, тобто не містять доказів правомірної передачі майна Відповідачем особі, яка фактично тримає його у себе;
- в матеріалах справи відсутні докази, що водій, заподіювач шкоди, діяв у своїх особистих інтересах, а не в інтересах відповідача;
- після вчинення ДТП 18 січня 2024 року водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, що належить відповідачу, стверджував, що перебуває у трудових відносинах з вказаним товариством та працює на посаді водія;
- звертаючись із клопотанням про витребування доказів від органів державної влади та відповідача, позивач просив суд витребувати відомості як з Державної податкової служби України, так і з Пенсійного фонду України та у відповідача; водночас відповідне клопотання про витребування доказів було задоволено лише частково;
- суд не отримав витребуваних доказів, відповідно не надав їм оцінку і дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для відповідальності відповідача, фактично ототожнивши відсутність у матеріалах справи доказів, витребування яких було ініційовано позивачем та формально здійснено судом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/4300/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 26.01.2026 залишено без руху апеляційну скаргу Приватного підприємства "ФП-Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 у справі №910/4300/25 та надано строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів, що підтверджують реєстрацію Приватним підприємством "ФП-Транс" електронного кабінету в ЄСІТС відповідно до положень ч. 6 ст. 6 ГПК.
Ухвалою суду від 02.02.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 03.03.2026.
На адресу суду від представника Приватного підприємства "ФП-Транс" надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 09.02.2026 задоволено заяву представника Приватного підприємства "ФП-Транс" про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
На адресу суду від представника Приватного підприємства "ФП-Транс" надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 25.02.2026 заяву представника Приватного підприємства "ФП-Транс" про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено.
Ухвалою суду від 03.03.2026 оголошено перерву в судовому засіданні на 24.03.2026, витребувано: 
- у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві інформацію про власника та (у випадку наявності таких відомостей) належного користувача транспортного засобу MAN TGX р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 станом на 18.01.2024;
- у ПрАТ "СК "Інтер-Поліс" копію полісу № 214867808 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відомості (за наявності) про власника транспортного засобу MAN TGX р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та про особу, з якою укладено поліс № 214867808 станом на 18.01.2024.
Ухвалою суду від 24.03.2026 розгляд справи призначено на 07.04.2026.

Явка представників сторін

Представник відповідача судове засідання 07.04.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином шляхом направлення судової документації до електронних кабінетів у системі ЄСІТС та засобами поштового зв`язку.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), враховуючи рекомендації, викладені у пункті 2.2. Правил організації ефективного господарського судочинства, затверджених рішенням загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 5 від 29.05.2024, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 07.04.2026 за відсутності представника відповідача.

Заявлені клопотання та результати їх розгляду 

27.02.2026 через систему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання, в якому останній просить долучити до матеріалів справи № 910/4300/25 матеріали адміністративної справи № 361/1125/24. 
Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
За змістом ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Системний аналіз статей 80, 269 ГПК свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку є можливим лише у разі наявності об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.
При цьому приписи ч. 3 ст. 269 ГПК передбачають наявність критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів: «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи».
При поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Вказаний висновок щодо застосування норми ст.269 ГПК викладений у постановах Верховного Суду від 07.09.2021 у справі 912/2294/20, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17.
Позивачем взагалі не наведено обґрунтованих причин, що об`єктивно не залежали від нього, та з яких він не міг подати відповідні докази до суду першої інстанції до ухвалення оскаржуваного рішення.
Згідно зі статтею 13 вказаного Кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному учаснику справи більш сприятливі, аніж іншому умови в розгляді конкретної справи.
Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип «рівної зброї» («equality of arms»), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.
Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996).
У зв`язку з чим колегія суддів дійшла до висновку, що долучені позивачем нові докази (які були відсутні у суду першої інстанції на час винесення оскаржуваного рішення) до розгляду колегією суддів не приймаються.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

18 січня 2024року о 16год.35 хв. на автодорозі Київ-Чернігів, 27 км. водій ОСОБА_1 , керуючи т/з MAN TGX р. н. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з т/з DAF XG 480 FT р.н. НОМЕР_3 з причіпом SCHMITZ SKO 24/L-13.4 р. н. НОМЕР_4 , який зупинився попереду, який в свою чергу по інерції здійснив зіткнення з т/з Renault Duster р.н. НОМЕР_5 , який зупинився попереду. 
Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а власнику т/з DAF XG 480 FT р.н. НОМЕР_3 з причіпом SCHMITZ SKO 24/L-13.4 р.н. НОМЕР_4 - ПП "ФП-ТРАНС" завдано матеріальної шкоди. 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 14.06.2023 транспортний засіб - тягач DAF XG 480 FT р.н. НОМЕР_3 зареєстровано на праві власності за ПП "ФП-ТРАНС". 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 31.08.2023 транспортний засіб - причіп SCHMITZ SKO 24/L-13.4 р.н. НОМЕР_4 зареєстровано на праві власності за ПП "ФП-ТРАНС". 
Згідно постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2024 водія вантажного автомобіля MAN TGX р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КупАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850грн. 
На момент ДТП, яке мало місце 18.01.2024, згідно Полісу №214867808 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого страховиком ПрАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС", транспортний засіб - вантажний автомобіль MAN TGX р.н. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 , був забезпеченим транспортним засобом, що стверджується роздруківкою з сайту МТСБУ. 
Згідно даного Полісу страхова сума за шкоду заподіяну майну потерпілого становить 160 000грн., розмір франшизи становить 0,00 грн., що стверджується розрахунком суми страхового відшкодування наданого страховиком ПрАТ "СК "ІНТЕР-ПОЛІС". 
Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №37834 від 28.03.2024р., складеного оцінювачем Гармідаровою Ю.П., розрахунку суми страхового відшкодування у справі №12336, складеного страховиком ПрАТ "СК "ІНТЕР-ПОЛІС" та платіжної інструкції №6657 від 24.10.2024р. позивачу ПП "ФП-ТРАНС" виплачено страхове відшкодування за пошкодження причіпу SCHMITZ SKO 24/L-13.4 р.н. НОМЕР_4 в розмірі 45 474,38грн.
Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №37833 від 28.03.2024р., складеного оцінювачем Гармідаровою Ю.П., платіжної інструкції №6397 від 10.10.2024р. позивачу ПП "ФП-ТРАНС" виплачено страхове відшкодування за пошкодження тягача DAF XG 480 FT р.н. НОМЕР_3 в розмірі 160 000 грн. 
Однак, як зазначає позивач виплачене страховиком ПрАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС" страхове відшкодування за пошкодження автомобіля - тягача DAF XG 480 FT р.н. НОМЕР_3 в розмірі 160 000грн. не узгоджується з фактичним розміром заподіяної потерпілому ПП "ФП-ТРАНС" шкоди та є лише частковою виплатою страхового відшкодування. 
Позивач, для визначення дійсного розміру завданого матеріального збитку звернувся до судового експерта Холодцова Д.В. Відповідно до висновку експерта №22529 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного судовим експертом Холодцовим Д.В. 23.08.2024р., 
- ринкова вартість автомобіля DAF XG 480 FT р.н. НОМЕР_3 , станом на дату ДТП, без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП (до ДТП) становила 4 659 541,49 грн.; 
- вартість відновлювального ремонту автомобіля DAF XG 480 FT р.н. НОМЕР_3 , пошкодженого в ДТП, становила 404 320,48 грн.; 
- вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля DAF XG 480 FT р.н. НОМЕР_3 , пошкодженого в ДТП, становила 404 320,48 грн.;
- вартість матеріального збитку завданого власнику досліджуваного автомобіля DAF XG 480 FT р.н. НОМЕР_3 , становить 556 236,34 грн. При визначенні вартості матеріального збитку завданого позивачу, як власнику автомобіля DAF XG 480 FT р.н. НОМЕР_3 , в розмірі 556 236,34грн., експертом Холодцовим Д.В. коефіцієнт фізичного зносу визначено (Ез) - 0, а також нараховано втрату товарної вартості (ВТВ) в розмірі 151 915,86грн. 
Позивач посилається на те, що після ДТП, водій ОСОБА_1 працівникам поліції стверджував, що працює водієм у ТОВ "ДОНМАКС ЛОГІСТІК"(далі - Відповідач). 
На адвокатський запит надісланий відповідачу про надання документів щодо перебування водія ОСОБА_1 станом на 18.01.2024року у трудових чи цивільно-правових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "ДОМАНКС ЛОГІСТІК", та про надання копії наказу про прийняття на роботу, копії посадової інструкції водія ОСОБА_1 , копії маршрутного листа та довідки про нарахування та виплату заробітної плати водія ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий в АДРЕСА_1 ) за 2024 рік, жодної відповіді від відповідача не отримано.
Позивач посилається на те, що розмір завданої позивачу шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, отже відповідач, як власник транспортного засобу - вантажного автомобіля MAN TGX р.н. НОМЕР_1 , працівник якого ОСОБА_1 , під час виконання своїх трудових обов`язків, вчинив ДТП, зобов`язано відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром завданої шкоди та виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування, що становить 396 236, 34 грн. в зв`язку з чим позивач звернувся до Господарського суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які підтверджують факт існування трудових відносин між винною в спірній ДТП фізичною особою, - ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Донмакс Логістік", а також того, що вказана ДТП відбулася під час виконання зазначеною фізичною особою своїх трудових (службових) обов`язків, покладених на нього відповідачем.
Однак колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно шкоди, зокрема, майнової.
Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.
Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану в законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини 2 цієї статті таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Так, згідно постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2024р. водія вантажного автомобіля MAN TGX р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КупАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. 
Так, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, вказав, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які підтверджують факт існування трудових відносин між винною в спірній ДТП фізичною особою - ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Донмакс Логістік", а також того, що вказана ДТП відбулася під час виконання зазначеною фізичною особою своїх трудових (службових) обов`язків, покладених на нього відповідачем
Водночас, судом першої інстанції не було враховано того, що положеннями статті 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 1 статті 1172 ЦК України).
Положення частини 1 статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина 2 статті 1187 ЦК України).
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).
У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 10 серпня 2022 року в справі № 904/6092/21, від 1 листопада 2021 року в справі № 920/343/20.
Для покладення на юридичну чи фізичну особу відповідальності необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності, так і певних спеціальних умов. 
До таких спеціальних умов належить: перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною чи фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків (виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, які хоч і виходять за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року в справі № 661/740/18.
Тобто, аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту), укладеного із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець (вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 р. у справі № 426/16825/16-ц).
Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Як вбачається з підстав позову, позивач стверджував, що власником транспортного засобу MAN TGX р.н. НОМЕР_1 є ТОВ "ДОНМАКС ЛОГІСТІК".
Судом апеляційної інстанції було витребувано у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві інформацію про власника та (у випадку наявності таких відомостей) належного користувача транспортного засобу MAN TGX р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 станом на 18.01.2024.
З наданої відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у м. Києві вбачається, що станом на 18.01.2024 транспортний засіб MAN TGX, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 зареєстрований за Товариством з обмеженою відповідальністю «Донмакс Логістік» (код ЄДРПОУ 42526072).
Відомості щодо призначення належного користувача вищезазначеного транспортного засобу в ЄДР ТЗ відсутні.
Колегія суддів повторно наголошує, що згідно положень ст.ст. 1187, 1188 ЦК України обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається саме на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.
Отже, з урахуванням статей 1187 та 1172 ЦК України, належним відповідачем є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - Товариство з обмеженою відповідальністю «Донмакс Логістік», а тому шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що керував автомобілем, який перебував у володінні відповідача, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Висновки суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Донмакс Логістік" є помилковими, оскільки відповідачем, як власником транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 в момент ДТП, не надано пояснень, на яких саме підставах останній керував вказаним транспортним засобом, як і не надано будь-яких доказів неправомірного заволодіння таким водієм вказаним транспортним засобом.
Оформлення дорожньо-транспортної пригоди відбувалось за участю поліцейських Батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль, які в свою чергу перевірили водіїв - учасників ДТП на наявність в них законних підстав керування транспортними засобами. Відповідно, автомобіль відповідача MAN TGX, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 на час вчинення ДТП не перебував в розшуку.
При цьому, у постанові Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2024, в якому встановлювалась вина водія вантажного автомобіля MAN TGX р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , зазначено, що останній працює у ТОВ «Данмакс Логістік».
Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини, колегія суддів вважає, що відповідач - ТОВ «Данмакс Логістік», як володілець транспортного засобу, водія якого визнано винним у ДТП, в силу положень статей 1172, 1187, 1188 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Згідно платіжної інструкції №6397 від 10.10.2024 позивачу ПП "ФП-ТРАНС" виплачено страхове відшкодування за пошкодження тягача DAF XG 480 FT р.н. НОМЕР_3 в розмірі 160 000 грн. 
Згідно висновку експерта №22529 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного судовим експертом Холодцовим Д.В. 23.08.2024р., вартість матеріального збитку завданого власнику досліджуваного автомобіля DAF XG 480 FT р.н. НОМЕР_3 , становить 556 236, 34 грн.
Тобто, невідшкодована позивачу сума матеріального збитку, завданого автомобілю DAF XG 480 FT р.н. НОМЕР_3 під час ДТП, становить 396 236, 34 грн (556 236, 34 грн (визначена експертом суми матеріального збитку) - 160 000,00 грн (розмір страхової виплати).
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок.
Вказана позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 25.11.2019 у справі №761/41395/16-ц.
Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17, від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводиться ремонт автомобіля.
А тому, враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла до висновку про стягнення з відповідача 396 236,34 грн матеріальної шкоди, що є різницею між вартістю матеріального збитку на відновлення пошкодженого автомобіля та страховим відшкодуванням, виплаченим ПрАТ "СК "ІНТЕР-ПОЛІС".
При цьому, з огляду на понесення позивачем витрат на проведення експертизи у розмірі 6 000,00 грн., що підтверджується актом наданих послуг від 23.08.2024 та платіжною інструкцією № 2129 від 18.03.2024, відповідні витрати підлягають покладенню на відповідача.
Стосовно заявлених у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу у сумі 30 000,00 грн колегія суддів зазначає наступне. 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ). 
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, актів наданих послуг тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано у матеріали справи копію договору про надання правничої допомоги 2Б/0141 від 27.11.2024, укладеного між позивачем та АО «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч», відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати клієнту професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених даним договором та додатками до нього, за подією, що визначена в додатках до цього договору.
Згідно п. 1 додатку № 2 до договору встановлено, що плата за надані адвокатським об`єднанням послуги на виконання договору, пов`язану із судовим вирішенням спору щодо відшкодування шкоди, становить 3 000,00 грн за одну годину роботи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц).
В той же час, позивачем не було долучено до матеріалів справи актів приймання-передачі наданих послуг, платіжних доручень, тощо, які б підтверджували фактично понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.
Позивачем було долучено до матеріалів справи лише детальний опис робіт, який був складений адвокатом одноособово. В той же час, такий опис не може бути документальним погодженням між позивачем та адвокатським об`єднанням розміру витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі.
При цьому, колегія суддів враховує, що у договорі було погоджено лише погодинний розмір витрат на професійну правничу допомогу, що не може бути підтвердженням визначення фіксованого розміру гонорару за надання всієї кількості виконаних робіт з надання правничої допомоги у даній справі.
А тому, з огляду на долучені до матеріалів справи докази, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для покладення на відповідача 30 000,00 грн професійну правничу допомогу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до приписів ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, з огляду на наведені вище висновки, апеляційна скарга Приватного підприємства "ФП-Транс" у справі № 910/4300/25 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із ст. 129 ГПК України судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ФП-Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 у справі № 910/4300/25 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 у справі № 910/4300/25 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донмакс Логістік» (код 42526072, адреса 02068, місто Київ, вул.Ревуцького, будинок 36/2, квартира 6) на користь Приватного підприємства «ФП-Транс» (код 41611753, адреса 80300, Львівська обл., Жовківський р-н, місто Жовква, ВУЛИЦЯ КОТЛЯРЕВСЬКОГО, будинок 7) майнову шкоду в розмірі 396 236,34 грн, судовий збір за подачу позову в сумі 4 754,84 грн, витрати на проведення експертизи в сумі 6 000 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 7 132,25 грн.
5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
6. Матеріали справи № 910/4300/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 13.04.2026

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко