ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року	Львів	Справа №380/13645/25 пров. №А/857/49548/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі № 380/13645/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправними дій (головуючий суддя Андрусів У.Б., м. Львів, спрощене позовне провадження) - 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі третя особа, ГУ ПФУ в м. Києві), у якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.03.2025 №262240031069 щодо відмови у призначенні пенсії; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію ОСОБА_2 з 28.02.2025, зарахувавши до страхового стажу період роботи згідно записів трудової книжки з 13.10.1977 по 17.10.1978, з 15.11.1978 по 13.12.1979, з 12.12.1984 по 31.12.1991, та періоди роботи з 01.01.1992 по 14.12.1992, з 15.12.1992 по 28.08.1994 та з 19.12.1996 по 20.12.1997 роки.
Обгрунтовуючи адміністративний позов позивач посилається на наступне. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в місті Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності заяву розглянуло ГУ ПФУ у Львівській області та прийняло рішення від 07.03.2025 №262240031069 про відмову в призначенні пенсії. Підставою для відмови слугувало відсутність необхідного страхового стажу. Не погоджуючись із таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 року адміністративний позов задоволено повністю. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії №262240031069 від 07.03.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 28.02.2025 пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2023 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 13.10.1977 до 17.10.1978, з 15.11.1978 до 13.12.1979, з 12.12.1984 до 31.12.1991, з 01.01.1992 до 14.12.1992, з 15.12.1992 до 28.08.1994 та з 19.12.1996 до 20.12.1997.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ГУ ПФУ у Львівській області подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.
Зокрема апелянт посилається на наступне. За принципом екстериторіальності заяву з доданими документами розглянуло ГУ ПФУ у Львівській області та прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії. Зазначає, що згідно з доданими позивачкою документами до страхового стажу не зараховано: - періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 12.10.1997, оскільки дата і місяць народження заявниці дописана і не завірено в установленому порядку, а дату заповнення трудової книжки виправлено. Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів або довести приналежність трудової книжки у судовому порядку; - періоди роботи в російській федерації з 01.01.1992 до 14.12.1992, з 15.12.1992 до 28.08.1994 та з 19.12.1996 до 20.12.1997 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.10.1997, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховується періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991. З огляду на викладене, на переконання відповідача, підстави для зарахування зазначених періодів до страхового стажу відсутні. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Позивач є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .
Згідно з копією трудової книжки НОМЕР_1 від 12.10.1977 серії позивачка має такий трудовий стаж: - 13.10.1977 зарахована на посаду санітарки в медично-санітарній частині заводу «Арсенал» імені В. І. Леніна; - 17.10.1978 звільнена за власним бажанням; - 15.11.1978 зарахована на посаду в цех оформлювального мистецтва; - 13.12.1979 звільнена за власним бажанням; - 24.08.1979 зарахована студентом 1-го курсу Київського технологічного інституту; - 30.06.1984 відрахована з числа студентів Київського технологічного інституту; - 12.12.1984 прийнята в науково-дослідну лабораторію на посаду молодшого наукового працівника Загальносоюзного Будинку моделей взуття; - 02.01.1990 переведена на посаду наукового працівника в ту ж саму лабораторію; - 14.12.1992 звільнена в порядку переведення в ТОВ «АКТРА»; - 15.12.1992 прийнята в ТОВ «АКТРА»; - 28.08.1994 звільнена за власним бажанням; - 19.12.1996 прийнята на посаду товарознавця в ІПП «Єжов»; - 20.12.1997 звільнена за власним бажанням.
Крім того, у трудовій книжці міститься запис про зміну прізвища на ОСОБА_3 (з ОСОБА_4 ) на підставі свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 . Запис засвідчений підписом і печаткою. 
Як стверджує позивачка та не заперечується відповідачем, 28.02.2025 вона звернулася до ГУ ПФУ в місті Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення визначено ГУ ПФУ у Львівській області. 
За результатом розгляду заяви відповідач прийняв рішення №262240031069 від 07.03.2025 про відмову у призначенні пенсії.
За змістом рішення «Вік заявника 65 років 21 день. Необхідний страховий стаж згідно зі статей 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить після досягнення віку 65 років не менше 15 років. Страховий стаж особи становить 04 роки 09 місяців 26 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви, не зараховано: - періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.10.1977, оскільки дата і місяць народження заявниці дописана і не завірено в установленому порядку, а дату заповнення трудової книжки виправлено. Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів або довести приналежність трудової книжки у судовому порядку. Відповідно до пункту 26 Постанови КМУ №637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» у випадку, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документах, що підтверджує трудовий стаж не збігається з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку; - періоди роботи в російській федерації з 01.01.1992 до 14.12.1992, з 15.12.1992 до 28.08.1994 та з 19.12.1996 до 20.12.1997 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.10.1997, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховується періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991. 
Згідно підтверджених документів право на пенсійну виплату відсутнє».
Не погоджуючись із таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивачка пред`явила цей позов до суду.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За змістом ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком передбачено ст. 26 Закону №1058-IV.
Цією нормою регламентовано, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
Приписами статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
Згідно з приписами ст. 62 Закону 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - порядок № 637).
Відповідно до п. 1, п. 2 порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п. 3 порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
На момент заведення трудової книжки позивачки була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (далі - інструкція №162).
Підпунктом 1.1 інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.
Згідно з п. 2.5 інструкції №162 у разі виявлення неправильного або неточного запису про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення робляться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи повинна надати працівнику необхідну в цьому допомогу.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - інструкція №58).
Відповідно до п. 1 інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. За правилами п. 2.4 інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. 
Відтак, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. 
Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 дійшов висновку, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть слугувати підставою для обмеження, органом пенсійного фонду, особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
З врахуванням викладеного - підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Записи в трудовій книжці, які підтверджують трудовий стаж позивачки, є чіткими, перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст не містять, мають реквізити наказів, містять печатки. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи неточними) щодо спірних періодів роботи відповідачем суду не надано. 
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.10.1977 підлягають зарахуванню до стажу позивачки. 
Згідно зі ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Частиною 1, 2 ст. 4 Закону № 1058-IV внормовано, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення. 
Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин; далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Положеннями статті 3 Угоди передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Згідно з абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Частиною 2 ст. 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі - постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою.
У даному випадку і за обставин, що склались у зв`язку з повномаштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні стажу позивачки за періоди роботи на території російської федерації.
Записами трудової книжки позивачки від 12.10.1977 серії НОМЕР_1 підтверджуються такі періоди роботи позивачки на території російської федерації: з 01.01.1992 до 28.08.1994 - на посаді наукового працівника науково-дослідної лабораторії Загальносоюзного Будинку моделей взуття перейменованого в ТОВ «АКТРА» та з 19.12.1996 до 20.12.1997 на посаді товарознавця в ІПП «Єжов».
Матеріалами справи доведено, що трудова книжка позивачки заповнена відповідно до вимог інструкцій №162, 58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивачка прийнята на таку роботу. Записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності. 
Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Підсумовуючи наведене колегія суддів зазначає що при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Сама лише несплата страхових внесків або неможливість отримання таких відомостей, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого стажу.
Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.
Таким чином, Угода припинилася через шість місяців з дня отримання депозитарієм повідомлення України про вихід з Угоди, що сталося не раніше, ніж 30.05.2023.
Згідно з приписами п. 2 ст. 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, до набрання чинності постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою.
Зважаючи на те, що набуття позивачкою трудового стажу в означені періоди відбулося в період чинності Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України, зупинення її дії не може мати негативні наслідки на законне право позивачки щодо призначення пенсії.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки позивачка працювала на території російської федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у пенсійного органу не було підстав не зараховувати спірні періоди до її страхового стажу.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи позивачки з 13.10.1977 до 17.10.1978, з 15.11.1978 до 13.12.1979, з 12.12.1984 до 31.12.1991, з 01.01.1992 до 14.12.1992, та з 15.12.1992 до 28.08.1994 та з 19.12.1996 до 20.12.1997 підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що страховий стаж позивачки з урахуванням періоду, який відповідач не заперечує (04 роки 09 місяців 26 днів), та з урахуванням тих періодів роботи, які суд зобов`язав відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки (з 13.10.1977 до 17.10.1978 (1 рік 0 місяців 5 днів), з 15.11.1978 до 13.12.1979 (1 рік 0 місяців 20 днів), з 12.12.1984 до 28.08.1994 (9 років, 8 місяців, 17 днів), з 19.12.1996 до 20.12.1997 (1 рік, 0 місяців, 2 дні) становить (за простими математичними підрахунками суду) понад необхідних 15 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком на підставі ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV.
Станом на день звернення із заявою від 28.02.2025 позивачка досягнула 65-річного віку, що відповідає віковому цензу, визначеному ст. 26 Закону №1058-IV.
Отже, у спірній ситуації щодо позивачки дотримано всі умови, необхідні для призначення пенсії за віком ст. 26 Закону №1058-IV.
Строк призначення пенсії передбачений ст. 45 Закону №1058-IV.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Виходячи із заявлених позовних вимог, пенсія підлягає призначенню з 28.02.2025 за віком відповідно до Закону №1058-IV, із зарахуванням до страхового стажу періоди роботи з 13.10.1977 до 17.10.1978, з 15.11.1978 до 13.12.1979, з 12.12.1984 до 31.12.1991, з 01.01.1992 до 14.12.1992, з 15.12.1992 до 28.08.1994 та з 19.12.1996 до 20.12.1997.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В : 
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі № 380/13645/25 без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар