П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 295/4700/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Пилипюк Л.М. 
Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
18 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до оловного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 
В С Т А Н О В И В :
07 квітня 2025 року ОСОБА_1 подано до суду позов до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24.11.2025 адміністративний позов залишено без розгляду.
Не погодився із цією ухвалою позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає її необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому просить скасувати, а справу направити для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Залишаючи без розгляду адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду, не знайшли свого підтвердження та визнані судом неповажними, а тому суд на підставі ч. 3 ст. 123 КАС України дійшов висновку про залишення без розгляду адміністративного позову.
Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.
Так, предметом спору є постанова серії ББА №326262 від 24.02.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП.
Статтею 286 КАС України, передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Суд апеляційної інстанції зауважує, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження у справах цієї категорії підлягають оцінці на предмет їх поважності в загальному порядку, передбаченому процесуальним законом, з урахуванням особливостей визначених ст. 286 КАС України, і суд не обмежений у повноваженні щодо поновлення цього строку за наявності відповідних підстав, з урахуванням визначених цією статтею строків оскарження.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123 КАС України).
Частиною 6 ст. 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Пунктом 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ч. 3 ст. 123 КАС України, передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Аналіз вказаної норми процесуального права, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що після відкриття провадження у справі у суду першої інстанції наявна можливість залишити позов без розгляду, за умови, що позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 24 вересня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У вказаній ухвалі постановлено вирішити питання про поновлення строку звернення позивача з цим позовом до суду в судовому засіданні з врахуванням доказів, доводів та аргументів обох сторін.
Крім того, судом встановлено, що звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначає, що копію оскаржуваної постанови місці зупинки транспортного засобу не отримував. Оскаржувану постанову він не підписував, а наявні в ній підписи виконані не ним. Позивач додає, що він дізнався про наявність оскаржуваної постанови лише 07 квітня 2024 року, після того як отримав судову повістку по іншій справі - 278/952/25 (справа про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП).
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не бере до уваги такі покликання позивача, оскільки оскаржувану постанову отримано позивачем 24.02.2025, що підтверджується підписом ОСОБА_1 в пункті 9 постанови серії ББА № 326262 винесена 24 лютого 2025 року (а. с. 3). Тоді як із позовом до суду позивач звернувся лише 07 квітня 2025 року, тобто з істотним пропуском установленого законом строку. 
Отже, сам факт пропуску строку звернення до суду є об`єктивно підтвердженим матеріалами справи та апелянтом не заперечується.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд може поновити пропущений процесуальний строк лише за умови визнання причин його пропуску поважними. 
Як убачається з матеріалів справи, єдиною підставою для поновлення строку позивач зазначав твердження про те, що він не отримував копію оскаржуваної постанови та не був обізнаний про її існування до 07 квітня 2025 року. 
Водночас судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що у матеріалах справи наявний відеозапис, здійснений під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано участь ОСОБА_1 у розгляді справи, роз`яснення йому процесуальних прав, оголошення змісту постанови та вручення її копії.
При цьому, відеозаписом підтверджується власноручне проставлення позивачем підпису на постанові про отримання її копії. 
Посилання апелянта на те, що підпис на постанові викликає у нього сумнів, є оціночними припущеннями та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами (заявою про підроблення підпису, клопотанням про призначення експертизи тощо). 
Саме по собі заперечення факту підписання документа без подання доказів не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції нібито не мав права досліджувати відеозапис на стадії вирішення питання про поновлення строку звернення до суду, є безпідставними з огляду на таке. 
Предметом розгляду суду в цій частині було встановлення моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про винесення постанови, що прямо пов`язано з оцінкою наданих сторонами доказів. 
Оцінка доказів з виключною метою встановлення поважності причин пропуску строку не є вирішенням спору по суті та не порушує вимог КАС України. 
Посилання апелянта на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 990/114/23, є помилковим, оскільки зазначена правова позиція стосується стадії відкриття провадження, тоді як у даній справі провадження було відкрито, а питання пропуску строку вирішувалося відповідно до статті 123 КАС України після відкриття провадження, що прямо передбачено законом.
Доводи апеляційної скарги про те, що суддя, відкриваючи провадження у справі, нібито «фактично вирішив» питання поновлення строку, не ґрунтуються на вимогах процесуального закону. Відкриття провадження у справі не позбавляє суд права в подальшому перевірити дотримання строків звернення до суду та, у разі визнання причин пропуску неповажними, залишити позов без розгляду, що прямо передбачено частиною третьою статті 123 КАС України. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що право на доступ до суду є складовою права на справедливий суд. Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмежене встановленням процесуальних строків, якщо такі обмеження переслідують легітимну мету та не є непропорційними. Застосування у цій справі десятиденного строку звернення до суду та наслідків його пропуску відповідає принципу юридичної визначеності та не може розцінюватися як надмірний формалізм.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду, оскільки оскаржувану постанову отримано позивачем 24.02.2025, а звернення до суду реалізоване ОСОБА_1 лише 07.04.2025, тобто з пропуском десятиденного строку, який передбачений ч. 2 ст. 286 КАС України.
Таким чином, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду, надав належну оцінку доказам та правильно застосував норми процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.