ЄУ № 712/95/26
Провадження №3/712/365/26

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 лютого 2026 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі судді Проньки В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД № 474838 від 25.12.2025), про притягнення до адміністративної відповідальності: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який є військовослужбовцем військової частина НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
До Соснівського районного суду м. Черкаси надійшов протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД № 474838 від 25.12.2025, відповідно до якого 24.12.2025 близько 21 год. 30 хв. за адресою:  АДРЕСА_1 , чоловік ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме в ході конфлікту ображав словесно, виражався нецензурною лайкою та застосовував фізичну силу.
Відповідно до ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення.
Присутній у судовому засіданні захисник Плакущий С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодекс України про адміністративні правопорушення. В обґрунтування заявленого клопотання захисник зазначив, що 01 липня 2024 року під час проходження військової служби по захисту Батьківщини молодший сержант ОСОБА_1 отримав тяжке поранення, у зв`язку з чим тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні. Під час лікування рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 01.10.2025 року йому встановлено інвалідність ІІІ групи. Згідно з висновком військово-лікарської комісії від 16.12.2025 року ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби у частинах забезпечення. Після проходження ВЛК, за погодженням з командиром підрозділу, з 11.12.2025 року він проходив службу у пункті постійної дислокації в АДРЕСА_2 , виконуючи обов`язки з охорони майна та техніки. 24 грудня 2025 року після добового наряду, відповідно до погодженого графіку, вибув до місця проживання для відпочинку. Того ж дня близько 21 год. 30 хв. між ним та дружиною виник побутовий конфлікт на ґрунті сімейних відносин. За твердженням захисника, ініціатором конфлікту була дружина, яка під час сварки розбила вазу та кинула її уламок у ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, що підтверджується довідкою травматологічного пункту КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги». Захисник наголосив, що ОСОБА_1 фізичну силу не застосовував, діяв виключно з метою самозахисту, не вживав алкогольних напоїв та не допускав образ чи принижень. Разом з тим, 25 грудня 2025 року працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, в якому зазначено, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини. Захисник вказав, що такі висновки зроблені виключно зі слів останньої та не підтверджені належними і допустимими доказами. Крім того, відносно дружини також складено адміністративний протокол за вчинення домашнього насильства. Захисник зазначив, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, передбачає умисне вчинення дій фізичного чи психологічного характеру, внаслідок яких могла бути або була завдана шкода фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого. Натомість матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 умисно вчиняв будь-які дії насильницького характеру або що його діями було заподіяно шкоду здоров`ю дружини. Посилаючись на положення ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості та вимоги ст.ст. 7, 9, 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП, захисник зазначив, що обов`язок доказування вини покладається на орган, який склав протокол, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У зв`язку з викладеним захисник просив суд закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Допитана у судовому засіданні 02.02.2026 потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що вона проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_1 та дітьми. За її словами, 24.12.2025 близько 21 год. 30 хв. за місцем проживання між нею та чоловіком виникла розмова, під час якої останній нібито збив її з ніг та почав наносити тілесні ушкодження. У подальшому зайшли діти та намагалися заспокоїти ситуацію, проте, за твердженням потерпілої, чоловік пошкодив телефон її дитини. До приїзду працівників поліції між ними тривали розмови на підвищених тонах, а чоловік, за словами потерпілої, провокував конфлікт.
08.01.2026 потерпіла через канцелярію суду подала заяву про долучення до матеріалів справи виписки амбулаторної картки №25658, відповідно до якої 30.12.2025 їй встановлено діагноз внутрішньочерепна травма, яку вона отримала 24.12.2025 під час конфлікту.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується вчинення насильства фізичного та психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 .
Відповідно до ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідальність передбачена за умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
З матеріалів справи вбачається, що під час побутового конфлікту 24.12.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обидві сторони зазнали тілесних ушкоджень: потерпіла отримала внутрішньочерепну травму, а ОСОБА_1 — травми, спричинені діями потерпілої.
У даному випадку тілесні ушкодження дійсно були спричинені під час конфлікту. Оскільки стаття 173?2 КУпАП передбачає відповідальність за насильство, яке не спричинило тілесних ушкоджень, дії ОСОБА_1 не підпадають під диспозицію цієї норми.
Крім того, відповідно до довідки травматологічного пункту №35, наданої щодо ОСОБА_1 , останньому встановлено діагноз: інфікована різана рана м`яких тканин лівого плеча та інфіковане садно м`яких тканин у ділянці лівого ліктьового суглоба, що свідчить про отримання ним тілесних ушкоджень під час зазначеного конфлікту.
Наявність тілесних ушкоджень у обох сторін підтверджує взаємний характер події та спростовує твердження про одностороннє умисне вчинення домашнього насильства.
З огляду на встановлені обставини суд доходить висновку, що між сторонами мала місце сімейна сварка, яка супроводжувалася взаємними емоційними та фізичними діями, внаслідок чого тілесні ушкодження були заподіяні обом.
З огляду на викладене, наведені обставини самі по собі не можуть свідчити про систематичне вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також положень ст. 173-2 КУпАП, без додаткових належних доказів.
Суд зазначає, що об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдано шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII визначається організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Так, відповідно до п.3 ч.1 вказаного Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.
При цьому, слід зазначити, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.
Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.
У даному випадку встановлено лише факт виникнення конфліктної ситуації між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 , що мала місце 24.12.2025. Водночас сам по собі факт сімейного непорозуміння або емоційної суперечки між подружжям не є достатньою підставою для кваліфікації дій ОСОБА_1 як домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та положень статті 173-2 КУпАП без наявності належних, достовірних та об`єктивних доказів.
Крім цього, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, у даному випадку, з огляду на установлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки у цій ситуації мав місце саме конфлікт.
При цьому, суд, окрім викладених вище мотивів, виходив ще й з того, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно-наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали, а також обов`язок доведення вини під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.
Суд не є тим органом, який збирає докази на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, також не повинна доводити свою вину чи невинуватість.
Отже, суду не надано переконливих доказів умисного вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2КУпАП.
В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин повинен проводитися їх судовий розгляд. З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом доведення вини, будь-яких переконливих доказів вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суду не надано, суд дійшов висновку, що в діях  ОСОБА_1 не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 № 463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно із ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Дотримання цих вимог є необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, забезпечує реалізацію закріплених у ст. 7 КПК таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та право на захист.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Слід зауважити, що право на справедливий суд гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятою Радою Європи 04.11.1950, ратифікованою Україною 17.07.1997, відповідно до неї суд встановлює обґрунтованість будь-якого висунутого проти особи обвинувачення.
Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно із ч.1 п. 3 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП, виносить постанову про закриття справи.
З огляду на вищевикладене, оцінюючи, відповідно до ст. 252 КУпАП, надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, беручи до уваги, що органом, яким складено протокол про адміністративне правопорушення, не доведено вчинення  ОСОБА_1 умисних дій, передбачених ч.1 ч. 173-2 КУпАП, суд приходить до висновку про недоведеність в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення, а тому провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 247, 252, 283-285, 287 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня винесення постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Суддя: В. В. Пронька