П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Київ

Справа № 369/13022/24
Провадження №22-ц/824/725/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 04 березня 2026 року
Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
суддя-доповідач Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Ольшевського П.М.

сторони: позивач ОСОБА_1  
відповідач ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Сологуб Вадимом Леонідовичем на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2024 року, постановлену у складі судді Пінкевич Н.С., - 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів. 
Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно належне на праві власності ОСОБА_2 , а саме:
- земельну ділянку з кадастровим номером 3222484001:01:015:5049, площею 0,0256 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
-житловий будинок загальною площею 158,4 кв.м., РНОНМ НОМЕР_2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви посилався на те, що предметом позову є розірвання попереднього договору купівлі-продажу від 15 листопад 2017 року укладеного між сторонами у цій справі. Вказав, що позивач умови договору виконав та станом на 12.10.2020 року ним було сплачено навіть більшу суму необхідну для укладання договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, ніж вимагалось умовами договору. В порушення умов договору відповідачем не було укладено з позивачем основних договорів, право власності на житловий будинок та земельну ділянку зареєстровано за відповідачем. Крім того, з моменту укладання договору позивач почав проживати в житловому будинку, облаштовувати його, проводити ремонтні роботи. Однак в подальшому відповідач в примусовому порядку обмежила доступ позивача до житлового будинку, фактично виселила його. Невжиття заходів забезпечення позову може зробити неефективним подальший захист прав позивача, оскільки у випадку задоволення позову позивач не зможе їх стягнути з відповідача
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2024 року заяву задоволено.
Накласти арешт на:
-земельну ділянку з кадастровим номером 3222484001:01:015:5049, площею 0,0256 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОНМ НОМЕР_1;
-житловий будинок загальною площею 158,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОНМ НОМЕР_2.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір, який має майновий характер, обставини, відсутність вжиття заходів забезпечення позову може утруднити та (або) зробити неможливим виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову. Такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та будуть достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту, забезпечить баланс прав та обов`язків сторін у справі та усуне можливі подальші судові спори в разі задоволення заявлених позовних вимог.
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Сологуб В.Л. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Зокрема зазначає, умовою забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язуються застосування певного заходу забезпечення позову. 
Вказує, що у випадку задоволення позову, позивач буде позбавлений можливості виконати вимоги рішення суду, оскільки майно на яке накладено арешт не належить відповідачу, а належить інший особі, яка не є стороною у справі. 
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Сологуб В.Л. підтримав доводи апеляційної скарги.
ОСОБА_1 та його представник адвокат Ружицький О.М. проти доводів апеляційної скарги заперечували.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про ро розірвання договору та стягнення коштів. 
Предметом позову є розірвання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, а також стягнення збитків в сумі 53 500 доларів США, штрафу за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу у розмірі 13000 доларів США та стягнення збитків в сумі 3 683 156,88 грн.
Накладаючи арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3222484001:01:015:5049, площею 0,0256 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОНМ НОМЕР_1 та житловий будинок загальною площею 158,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОНМ НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності суд унеможливив перехід права власності зазначеного майна до інших осіб.
Тобто, вжиття такого заходу є достатнім для забезпечення виконання рішення суду в даній справі, а також забезпечує ефективний спосіб захисту позивачів в межах заявлених позовних вимог, оскільки накладення арешту унеможливлює перехід права власності на майно до інших осіб, відповідно не виникне необхідність залучення до розгляду справи інших осіб та збільшення позовних вимог.
Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При цьому, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_3 , оскільки, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення.
Враховуючи те, що між сторонами виник спір, який має майнових характер без вказаного забезпечення позову може утруднитись виконання можливого рішення суду, тому суд першої інстанції безпідставно не забезпечив позов зазначеним способом, та дійшов помилкового висновку про те, що підстави для забезпечення позову відсутні.
Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції накладено арешт на майно, що не належить відповідачу, а належить інший особі, яка не є стороною у справі, відхиляється судом, оскільки на момент постановлення ухвали 12 серпня 2024 року майно, на яке накладено арешт належало ОСОБА_2 . 

Згідно витягів з державного реєстру речових прав, наданих представником ОСОБА_2 вбачається, що майно на яке накладено арешт відчужено 15 серпня 2024 року, тобто вже після постановлення ухвали про забезпечення позову. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність оскаржуваної ухвали не впливають.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Сологуб Вадимом Леонідовичем - залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач 

О.І. Шкоріна 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Київ

Справа № 369/13022/24
Провадження №22-ц/824/725/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
суддя-доповідач Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Ольшевського П.М.

сторони: позивач ОСОБА_1  
відповідач ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Сологуб Вадимом Леонідовичем на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2024 року, постановлену у складі судді Пінкевич Н.С., - 

Відповідно до вимог ч.6 ст.259, ч.6 ст.268, ст. 383 ЦПК України, суд проголошує вступну та резолютивну частини постанови.
Повний текст постанови буде виготовлено протягом 5 днів.
Суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Сологуб Вадимом Леонідовичем - залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач 

О.І. Шкоріна