ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/8058/24 Суддя (судді) першої інстанції: Наталія БАРГАМІНА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючої судді: Карпушової О.В., суддів: Ганечко О.М., Штульман І.В., секретар судового засідання Заліська Є.Я., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

04.06.2024 ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - Відповідач), в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки належних при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку: з 03 липня 2021 року по 08 травня 2024 року; 
-зобов`язати стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних при звільненні грошових сум по день фактичного розрахунку: з 03 липни 2021 року по 08 травня 2024 року, обчислений відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» в розмірі, що дорівнює його середньому заробітку за шість місяців. 
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що не проведення розрахунку при звільненні є підставою для виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 р. позов задоволено частково:
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 22888,48 грн. з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми.
В решті позову відмовлено.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні є протиправною. 
Не погоджуючись з судовим рішенням в частині задоволених вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу.
Апеляційну скаргу відповідача вмотивовано тим, що твердження позивача щодо несвоєчасного повного розрахунку заробітної плати при звільненні та доплачену 03.11.2022 та 08.05.2024 позивачу військовою частиною НОМЕР_1 суми не підлягає задоволенню, оскільки сума коштів, яка надійшла від військової частини НОМЕР_1 виплачена позивачу на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.05.2022 по справі № 620/763/22.
Також відповідач посилається на наявність підстав для закриття провадження з огляду на те, що позивач вже подавав позови про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів, зокрема, у справах № 620/1196/23 та № 620/1195/23, по яких вже прийняті рішення. 
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на території України було введено воєнний стан, який на сьогоднішній день подовжено.
Відповідно до рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану опублікованих Радою Суддів України 02.03.2022 процесуальні строки за можливістю продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.
Беручи до уваги викладене, через те, що визначений законом строк розгляду справи сплив, колегія суддів з урахуванням запровадження на території України воєнного стану вважає за необхідне продовжити строк розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , наказом командира військової частини від 02.07.2021 № 155 позивача було виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з 02.07.2021 (а.с. 17).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.05.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104299195) у справі № 620/763/22 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 24.01.2018 по 28.02.2018;
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.10.2018;
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2018 по 02.07.2021 включно із застосуванням абзаців 4,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 24.01.2018 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.10.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.11.2018 по 02.07.2021 відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/106620060) у вказаній справі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 було залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2022 року змінено, викладено абзац другий та п`ятий резолютивної частини рішення наступним чином:
«Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.07.2021 року відповідно до абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078.
«Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.07.2021 року відповідно до абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 з урахуванням виплачених сум.»
В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2022 року - залишено без змін.
На виконання вказаних судових рішень позивачу було нараховано індексацію грошового забезпечення в розмірі 17424,39 грн, яку виплачено 03.11.2022, та в розмірі 163984,59 грн, яку виплачено 08.05.2024 (а.с. 50, 51).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.05.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110260208), зміненим постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2023(https://reyestr.court.gov.ua/Review/114367975), у справі № 620/1196/23, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, в решті позову відмовлено. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
Відповідно до статті 233 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
При цьому, Верховний Суд в постанові від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23 зазначив, що період стягнення середнього заробітку умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності новою редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, 19.07.2022, і після цього.
Так, період до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.
Проте, період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
Тож, належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, з позивачем не було проведено повного розрахунку при звільненні, а остаточну виплату індексації грошового забезпечення відповідачем було проведено 08.05.2024.
Отже, вищевказане є підставою для відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.05.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110260208), зміненим постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2023(https://reyestr.court.gov.ua/Review/114367975), у справі № 620/1196/23, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, в решті позову відмовлено.
Вказана сума середнього заробітку стягнута судом за період прострочення виплати належної суми при звільненні з 03.07.2021 по 03.11.2022. 
Тобто, враховуючи, що після набрання чинності Законом № 2352-ІХ, обмеження строком виплати середнього заробітку становить 6 місяців, то позивач також має право на виплату середнього заробітку з 04.11.2022 по 19.01.2023 (обмеження строком виплати у 6 місяців, починаючи з 19.07.2022).
Так, згідно наявної в матеріалах справи довідки від 19.06.2024 № 640/1 середньоденне грошове забезпечення позивача складає 425,62 грн (а.с. 52).
При цьому, суму стягнення слід обраховувати пропорційно розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять 100 відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
В матеріалах справи наявний витяг з розрахунково-платіжної відомості від 24.06.2024 № 645/1, згідно якої в липні 2021 позивачу було нараховано 53388,79 грн грошового забезпечення (а.с. 45 зворотній бік).
Із врахуванням індексації грошового забезпечення в розмірі 17424,39 грн, яку виплачено 03.11.2022, та в розмірі 163984,59 грн, яку виплачено 08.05.2024, та на які позивач мав право на день звільнення, сума усіх належних позивачу при звільненні виплат становить 234797,77 грн (53388,79 грн +17424,39 грн + 163984,59 грн).
Отже, сума усіх належних позивачу виплат при звільненні складає 234797,77 грн (що становить 100%), з них до 03.11.2022 було фактично виплачено 70813,18 грн (що становить 30,16% від суми усіх належних на день звільнення виплат), а сума невиплаченої індексації грошового забезпечення складає - 163984,59 грн (що становить 69,84% від суми усіх належних виплат).
Період затримки розрахунку при звільненні з 04.11.2022 по 19.01.2023 складає 77 днів, тому середній заробіток за вказаний період має становити 32772,74 грн (425,62 грн*77), що становить 100%.
Виходячи з принципу пропорційності, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період становить 22888,48 грн (69,84% від 32772,74 грн).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення з позивачем своєчасного повного розрахунку при звільненні; стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 22888,48 грн з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про залишення позову без розгляду та посилання щодо необхідності закриття провадження у справі з огляду на те, що позивач вже подавав позови про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів, то колегія суддів вважає їх також необгрунтованими, оскільки, як вірно було встановлено судом першої інстанції, підстави позову у справі № 620/1196/23 та у даній справі є відмінними, а саме різними є період затримки розрахунку при звільненні та стосується іншої суми заборгованості з індексації грошового забезпечення, а справа № 620/1195/23 та дана справа є різними за предметом позову.
При цьому, при вирішенні даного спору судом першої інстанції правильно враховано, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.05.2022, зміненим постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2023, у справі № 620/1196/23, було стягнуто суму середнього заробітку за період прострочення виплати належної суми при звільненні з 03.07.2021 по 03.11.2022 та вказаний період був виключений з розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, право на який визнано судом у даній справі. 
Крім того, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсація втрати частини доходів є різними видами відповідальності роботодавця.
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позову ОСОБА_1 в цій частині.
Аналізуючи всі доводи апеляційних скарг, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на викладене, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 р. - без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 р. - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
    	
Колегія суддів: О.В. Карпушова 

О.М. Ганечко

І.В. Штульман