Справа № 308/1320/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

24 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.
з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гумен Наталія Василівна на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, постановлену головуючою суддею Хамник М.М., в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2025 року за нововиявленими обставинами

встановив:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 березня 2025 року за нововиявленими обставинами. 
В обґрунтування заяви зазначав, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2025 у справі №308/1320/22 позовні вимоги задоволено частково, зокрема: зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве загальною площею 7,72 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , територіально відноситься до Оноківської сільської ради квартал 8/7), військове містечко № НОМЕР_1 , шляхом повернення земельної ділянки, площею 0,4947 га, кадастровий номер 2124884800:10:010:0022, що розташована в с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області, яка входить до складу військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , територіально відноситься до Оноківської сільської ради квартал 8/7), у власність держави в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,4947 га, кадастровий номер 2124884800:10:010:0022, що розташована в с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області, яка входить до складу військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , територіально відноситься до Оноківської сільської ради квартал 8/7, проведену 10 вересня 2018 року.
Вказував, що нововиявленою обставиною є те, що відповідачу стали відомі фактичні дані, які кардинально суперечать доказам, що були надані стороною позивача у даній справі у суді першої інстанції, які відповідно стали підставою для задоволення позовних вимог. Заявник стверджує, що виявлені відповідачем факти свідчать про умисні недобросовісні дії позивача, який надав суду спотворені вибіркові докази, приховавши обставини, які є вирішальними і за наявності яких у справі, суд прийняв би однозначно протилежне рішення.
Так, вказує, що 28.10.2025 відповідач випадково дізнався від ОСОБА_2 , який був його сусідом по земельній ділянці, що на думку позивача Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі – Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве виступає складовою частиною цілісного майнового об`єкту – земельної ділянки загальною площею 7,72 га військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Оноківької сільської ради квартал №8/7) на даний час також виступає відповідачем у судові справі про витребування земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 2124884801:03:005:0064 в с. Оноківці Ужгородського району, яка входить до складу військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , територіально відноситься до Оноківської сільської ради, квартал 8/7), на користь Держави в особі Міністерства оборони України, шляхом її повернення у постійне користування квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево.
Відповідач дізнався від ОСОБА_2 , що згідно архівної копії розпорядження Ради Міністрів УРСР від 06.09.1958 №1073-094РС Міністерству оборони СССР під будівництво складу боєприпасів військової частини № НОМЕР_2 Прикарпатського воєнного округу в лісах першої групи зі згоди Міністерства сільського господарства СССР відведено 6,00 держлісфонду в лісах першої групи Радванського лісництва в кв. АДРЕСА_2 в постійне користування, без виключення із державного лісового фонду, на строк експлуатації складу з правом вирубки ліса на площі 1 га та передачі деревини користувачам в рахунок лісового фонду області.
Таким чином констатує, що у вказаному розпорядженні Ради Міністрів УРСР від 06.09.1958 №1073-094PС чітко зазначено строк користування Міністерством оборони СССР спірної земельної ділянки, а саме на строк експлуатації складу боєприпасів військової частини № НОМЕР_2 Прикарпатського воєнного округу і вказана земельна ділянка була надана у користування без виключення її із державного лісового фонду.
Звернено увагу, що цільове призначення земельної ділянки було визначено – будівництво складу боєприпасів.
Так, рішенням №025 «суженного заседания исполкома Закарпатского обласного Совета депутатов трудящихся» від 18.06.1958 військовій частині НОМЕР_2 відведено земельну ділянку площею 6 га із земель Держлісфонду Радванського лісництва Ужгородського лісового господарства і дозволено вирубку лісу під сховище боєприпасів на площі 1 га.
Таким чином резюмує, що після ліквідації складу боєприпасів ця земельна ділянка не використовувалась за призначення і на такій був зведений об?єкт, який очевидно був самобудом і його статус було легалізовано значно пізніше рішенням третейського суду у справі № 092108, яке теж умисно не було додано позивачем до справи.
Заявниця стверджує, що так, суд встановив би відразу, що станом на дату подання позову у позивача існувало право власності виключно на узаконений рішенням суду об`єкт самочинного будівництва - бойню, сховище, склад, господарську споруду, два навіси тощо, які розташовані на 1, 72 га, тоді як земельна ділянка була надана виключно для будівництва складу боєприпасів.
Саме тому спірна земельна ділянка згідно облікової картки № НОМЕР_3 обліку земельної ділянки обліковується на балансі КЕВ тільки з 03.01.2018 року. І виключно на частину земельної ділянки 1,72 га позивач має право користування і володіння.
Крім того звертає увагу на те, що всупереч тому, що після проведення 22.02.1993 року Міністерством оборони України інвентаризації земель військової частини НОМЕР_4 комісією вказано на необхідність оновлення державного акту на право користування земельною ділянкою площею 7,72 га, позивач не виконав цих вимог, адже матеріали справи не містять оновленого державного акту.
Вказаний акт інвентаризації є безсумнівним доказом того, що державний акт серії Б №029097 від 1979 року, яким посвідчується право постійного користування спірної земельної ділянки вже станом на вказану дату був недійсним.
Однак позивач ввів в оману суд, надавши вибіркові докази по справі, що підтверджували його право постійного користування спірною земельною ділянкою, умисно приховавши документи, які підтверджують ту обставину, що строк користування був з самого початку чітко визначений, зокрема «на строк експлуатації складу боєприпасів» і такий після ліквідації складу припинився в силу вимог 3К.
3 огляду на те, що станом на дату подачі позову до суду у позивача відсутній діючий державний акт на право постійного користування спірною землею, така тривалий час не використовуються за призначенням (експлуатації складу боєприпасів) вочевидь необхідність подальшої експлуатації складу боєприпасів військової частини № НОМЕР_2 Прикарпатського воєнного округу відпала і тому позивач не вжив жодних дій для отримання оновленого державного акту на право користування спірною ділянкою.
У даному випадку через об`єктивні причини - закінчення строку експлуатації складу боєприпасів - жодних законом передбачених дозволів від МОУ отримувати не потрібно, адже він не є ані законним власником ані користувачем спірної земельної ділянки.
3 огляду на те, що надані позивачем докази очевидно є вибірковими, встановити всю хронологію дій, що стосуються ділянки через такий тривалий час складно, однак очевидно, що наказом Голови Державного комітету по земельним ресурсам і МОУ від 03.12.1992 № 34/203 було чітко регламентовано порядок інвентаризації земель.
Зазначає, що позивач не здійснив перереєстрацію і закріплення юридичних прав на користування спірною землею з об`єктивних причин, зокрема закінчення строку дії складу боєприпасів, а тому має місце припинення права користування земельною ділянкою, що не використовуються для потреб оборони і використовуються не за цільовим призначенням.
З цих підстав державний акт серії Б №029097 від 1979 року, яким посвідчується право постійного користування земельної ділянки загальною площею 7,72 га військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Оноківської сільської ради квартал №8/7), є недійсним.
Вказує, що це також підтверджується Розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації від 03.12.1996 № 840 «Про затвердження технічних матеріалів по виготовленню державних актів на право постійного користування землею Ужгородському державному лісогосподарському підприємству в адміністративних межах Ужгородського району» надано в постійне користування Ужгородському державному лісогосподарському в адміністративних межах Ужгородського району землі загальною площею 14372,6 га та видано 13.12.1996 року Державний акт 1-ЗК № 000386 на право постійного користування землею.
Жодних відомостей про те, що на даний час на спірній земельній ділянці знаходиться та експлуатується Міністерством оборони України склад боєприпасів військової частини, або ж така використовується в цілях ЗСУ матеріали справи не містять.
У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №351331108 від 22.10.2023 року КЕВ м. Мукачево є власником свинарника, бойні, сховища, складу, господарської споруди, двох навісів за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації бюро технічної інвентаризації Закарпатської області у справі 092/08 від 13.12.2008.
Вказані довідки підтверджують право власності позивача тільки на декілька об?єктів нерухомості та на земельну ділянку № 58/1 КН 2124884800:10:010:0001- 1,7200 га. Вказане нерухоме майно згідно отриманих відповідачем доказів також не використовується в інтересах ЗСУ, як це позивач переконав суд.
Разом з тим факт отримання Ужгородським державним лісогосподарським підприємством 13.12.1996 Державного акту І-ЗК № 000386 на право постійного користування спірною землею, як і розпорядження Ради Міністрів УРСР від 06.09.1958 №1073-094РС, де чітко зазначено строк користування Міністерством оборони СССР спірної земельної ділянки, а саме на строк експуатації складу боєприпасів військової частини № НОМЕР_2 Прикарпатського воєнного округу і що вказана земельна ділянка була надана у користування без виключення її із державного лісового фонду однозначно підтверджують, що позивач не надав суду жодного правовстановлюючого документу, який би підтверджував його право власності на земельну ділянку, що належить відповідачу.
Разом з тим Закарпатська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону звернулася до суду з віндикаційним позовом, тобто позовом власника про витребування речі з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2025 року відмовлено у відкритті провадження.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, на які посилається заявник, як на підставу для перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами судового рішення не є нововиявленими обставинами у розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, а доводи заявника зводяться до переоцінки доказів, незгоди із прийнятим рішенням суду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гумен Н.В., оскаржив таку в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вказує, що суд безпідставно дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в справі. Заявник, звертаючись до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2025 року, посилався на те, що суд першої інстанції на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду відповідні факти та аргументи.
Станом на дату розгляду справи в суді першої інстанції, позивач умисно приховав від суду, що строк користування спірною земельною ділянкою був визначений з самого початку, як строковий і тому на час прийняття рішення однозначно закінчився.
Позивач вів в оману суд, надавши вибіркові докази по справі, що підтверджували його право постійного користування спірною земельною ділянкою, умисно приховавши  документи, які підтверджують ту обставину, що строк користування був з самого початку чітко визначений. Вказані вище обставини існували на дату прийняття рішення, однак не могли бути відомі заявникові.
Відмовивши у відкритті провадження в справі, судом порушено вимоги ЦПК України та право заявника доступу до правосуддя.

У відзиві на апеляційну скаргу Закарпатська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Зазначає, що ОСОБА_1 під час розгляду справи не подавав суду доказів у процесуальний спосіб на спростування позовних вимог прокурора. Факт отримання відповідачем нових доказів не є нововиявленими обставинами, які можуть бути підставою для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили.

Міністерство оборони України подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити з задоволенні такої та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Вказує, що суд першої інстанції вірно вважав, що зазначені заявником обставини не можуть бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, відповідно до положень ст. 423 ЦПК України, а доводи заявника зводяться до переоцінки доказів та незгоди із прийнятим рішенням, що є підставою для оскарження рішення до вищих інстанцій. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч. 4 ст. 423ЦПК України).
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами", нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Для визначених у ч.ч. 1, 2 ст. 423 ЦПК України, нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі, спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Згідно положень п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами", судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 в справі № 554/325/16-ц, вказавши, що вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Частинами 1, 2 статті 427 ЦПК України визначено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, що надійшла до суду, передається судді або колегії суддів, які визначаються у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.
Протягом п`яти днів після надходження заяви до суду суддя (суддя-доповідач) перевіряє її відповідність вимогам статті 426 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 3 статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:
1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;
2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;
3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд:
1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду;
2) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала суду;
3) приймає постанову - якщо переглядалася постанова.
Судове рішення, прийняте за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, видається або надсилається учасникам справи у порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вважав, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу для перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами судового рішення не є істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі на час розгляду справи, а доводи заявника зводяться до переоцінки доказів, незгоди із прийняттям рішення суду.
При цьому суд, не відкривши провадження за поданою ОСОБА_1 заявою, вирішив питання про відсутність відстав для перегляду рішення на нововиявленими обставинами.
Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки суд першої інстанції порушив порядок встановлений для вирішення питання про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, без з`ясування належним чином обставин про відкриття провадження в справі, то за таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Виходячи з встановленого та керуючись нормами статей 367, 368, 374, 379, 381-384, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гумен Наталія Василівна, задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі про перегляд рішення за нововиявленими обставинами скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 03 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач:

Судді: