ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1247/26 Справа № 201/831/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мельниченко С. П. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 квітня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника — Кравчуна Д.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Кравчуна Дмитра Вікторовича, подану в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
на постанову судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 березня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-
В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн. 60 коп.

У постанові суду зазначено, що 21.12.2025 о 00 годині 10 хвилин, за адресою: м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.1, ОСОБА_2 керував транспортним засобом Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права на керування відповідним транспортним засобом, так як ніколи не отримував посвідчення водія. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник вказує на неправомірність та необґрунтованість постанови, як такої що ухвалена з порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи.
З матеріалів справи та відеозаписів вбачається, що поліцейські не зупиняли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та не називали причину зупинки транспортного засобу.
Факт керування ОСОБА_1 відсутній, докази на підтвердження даного факту матеріали справи не містять.
В рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
На думку адвоката будь-які висловлювання ОСОБА_1 , що зафіксовані на відеозаписі, - є фактично самовикриттям, тому не можуть вважатися добровільними показаннями та не підлягають використанню, як належний і допустимий доказ.
Відеозапис, який наявний в матеріалах справи, є недопустимим та недостовірним доказом, оскільки він не є безперервним і не відповідає даним протоколу про адміністративне правопорушення. Відеозапис не містить зупинки транспортного засобу співробітниками поліції та безпосереднього факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 . 
Щодо застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом адвокат вказує, що у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 145/932/20 зазначено, що згідно зі сталою правозастосовною практикою, позбавлення права керування транспортними засобами суд не вправі призначити як додаткове покарання особі, яка його не мала.
Відповідно до довідки УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, у зв`язку з чим не підпадає під поняття «водій», визначене Правилами дорожнього руху.
За таких обставин захисник просить суд застосувати аналогію закону, а саме ст. 69 КК України щодо не накладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, так як останній не має такого права.
На підставі вищевикладеного апелянт просить постанову Соборного районного суду міста Дніпра від 16.03.2026 скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

До початку розгляду справи захисник Кравчун Д.В. подав до апеляційного суду клопотання про закриття адміністративного провадження щодо ОСОБА_1  у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування своїх вимог адвокат зазначає, що оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 546511 був складений 21.12.2025, то станом на 21.03.2026 строк накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення закінчився. 

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Кравчун Д.В. підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили постанову суду першої інстанції - скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Також Підтримали клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.
Додатково суду  ОСОБА_1 пояснив, що свою провину не визнає, оскільки у той день за кермом належного його матері автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 він не перебував. За кермом був його знайомий — ОСОБА_3 , який наразі виїхав за межі України і перебуває у Болгарії. Сам він дійсно не має прав на керування транспортними засобами. Коли під`їхали працівники поліції, автомобіль стояв зламаний на узбіччі, а він перебував в машині. ОСОБА_3 на той час пішов і на місці події не знаходився. Стверджує, що про ці обставини він пояснював поліцейському, але на відеозаписі це чомусь не відображено. Також стверджує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції своє вину він не визнавав і відображених в оскаржуваному рішенні місцевого суду зізнавальних показів не давав. Вказує, що про свою версію подій, про яку повідомив апеляційному суду, він зазначив в суді першої інстанції. 
Захисник Кравчун Д.В. підтвердив повідомлені ОСОБА_1 апеляційному суду обставини та пояснив, що в поданій ним апеляційній скарзі відсутнє його посилання на ту версію подій, що навів ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду, бо посилався в апеляційній скарзі на ту інформацію, що йому повідомляв його підзахисний.

Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, які перевірені та досліджені під час апеляційного розгляду.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №548511 від 21.12.2025, о 00:10:00 годин 21 грудня 2025 року в м. Дніпрі, вул. Набережна Перемоги, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування відповідним транспортним засобом, оскільки ніколи не отримував посвідчення водія. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП.
Вказано, що подію зафіксовано на бодікамеру № 471508.
У графі “Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності” зазначено “надам у суді”. 
Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 були роз`яснені його процесуальні права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, положення ст.63 Конституції України, і повідомлено місце та час розгляду справи у суді першої інстанції, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі.
Протокол підписаний працівником поліції, який його складав та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності (а.с.1).

Згідно рапорту поліцейського взводу 2 роти № 3 батальйону № 4 УПП в Дніпропетровській області, 21.12.2025 екіпажем поліції, згідно но п.7 ч.1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» було зупинено транспортний засіб Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час перевірки документів, згідно ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію» було встановлено, що відповідно до бази ІПНП АРМОР водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, та взагалі таке посвідчення не отримував. Водій ОСОБА_1 вчинив правопорушення повторно протягом року. 
Відносно водія ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол серії ЕПР1 № 546511 за ч.5 ст. 125 КУпАП. Посвідчення водія не вилучалось, оскільки ОСОБА_1 взагалі його не отримував. Водія відсторонено від керування транспортним засобом, автомобіль припаркований без порушень ПДР. Подію зафіксовано на бодікамери №471508, 472669 (а.с.2). 

Згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5522954 від 19.08.2025, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП за те, що він керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також не маючи при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортерних засобів (а.с.3).
Як убачається з довідки відділу адміністративної практики УПП в Дніпропетровській області ДПП від 26.12.2025, згідно НАС МВС України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія не отримував (а.с.3а).
Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції було відтворено відеозапис, долучений до матеріалів справи працівниками поліції на одному DVD-R диску (а.с.3б), на якому наявний відеофайл «export-4m7yu» із поєднаним записом з нагрудної камери працівника поліції №471508 від 21.12.2025.
На відеозапису тривалістю 00:23:18-00:31:10 годин видно, що працівник поліції підходить до іншого поліцейського, який повідомив, що у водія зупиненого автомобіля немає водійського посвідчення.
Поряд на узбіччі дороги видно зупинений поліцейськими автомобіль, за кермом якого перебуває водій, як у подальшому буде встановлено - ОСОБА_1 . Працівник поліції привітався з водієм, представився, повідомив, що здійснюється фіксування події та запитав у ОСОБА_1 : «Куди Ви направляєтесь?»
ОСОБА_1 : «В гуртожиток № 4 по вул. Лазаряна, 2».
Працівник поліції: «Чому у Вас посвідчення водія немає?»
ОСОБА_1 : «Тому що я зараз знаходжусь в періоді, коли я роблю водійське посвідчення і ще не встиг його зробити».
Працівник поліції: «Якийсь документ, що посвідчує особу маєте?»
ОСОБА_1 : «Звичайно, є військовий квиток і паспорт в Дії».
Працівник поліції: «Ви ніколи не отримували посвідчення водія?»
ОСОБА_1 о 00:24:32 годин: «Ні».
Працівник поліції: «На транспортний засіб маєте документи?»
ОСОБА_1 : «Звичайно».
ОСОБА_1 надав працівникам поліції наявні у нього документи.
О 00:24:46 годин ОСОБА_1 : «У мене вже є перший сценарій їзди без прав, а зараз — другий».
Працівник поліції: «Коли у Вас це було?»
ОСОБА_1 : «Літом».
Працівники поліції перевіряють інформацію про особу водія ОСОБА_1 по базі даних.
Працівник поліції: « ОСОБА_4 , щодо Вас буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП за те, що Ви повторно протягом року, не маючи права керувати, керували автомобілем. Вам зрозуміло?»
ОСОБА_1 : «Так».
Працівник поліції: «Буде складено протокол і направлено його в суд на розгляд».
ОСОБА_1 : «Суму штрафу не знаєте та це порушення? 17 000?».
Працівник поліції: «Це буде вирішувати суд. Штраф приблизно 40 800 грн».
ОСОБА_1 : «А якщо у мене є талончик в МРЕО на 27 грудня 2025 на екзамен?.
Працівник поліції: «Я думаю, що до 28 грудня ще не буде нічого розглянуто. Вряд чи буде призначено стягнення до цієї дати».
ОСОБА_1 : «Я ж нічого не порушив...»
Працівник поліції о 00:28:09 годин: «Ви наразі рухаєтесь в комендантську годину... Ви не вживали алкоголь, наркотичні засоби?»
ОСОБА_1 : «Нічого не вживав».
Працівник поліції, посвітивши ліхтариком в очі водія ОСОБА_1 : «Очі трошки червоні. Коли Ви сьогодні прокинулись?»
ОСОБА_1 : «Я прокинувся о 07.00 годині. У мене о 07.15 годині шикування. У мене на 27 грудня талон на здачу практичного іспиту для отримання водійського посвідчення».
Працівники поліції переходять до складання адміністративних матеріалів.
На відеозапису тривалістю 00:23:18-00:31:10 годин зафіксовано, що водій ОСОБА_1 підписує протокол про адміністративне правопорушення, отримує його копію.
О 00:46:52 годині працівник поліції: «Подальший рух за кермом транспортного засобу Вам заборонено. Зрозуміло, так?»
ОСОБА_1 : «Так»
Працівник поліції: «Гарної ночі!».

На переконання апеляційного суду досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 31 Закону України “Про Національну поліцію”, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відеозапис відповідає зазначеним вимогам та положенням ст. 251 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено номер нагрудної камери працівника поліції, цей ж номер камер зазначений і на відеозаписі, долученому до матеріалів провадження.
Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом, не маючи при цьому такого права.
Фактичні обставини, зафіксовані на зазначених відеофайлах, зміст викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення інформації спростовують твердження сторони захисту про те, що матеріалами справи не підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. 
Як убачається з відеозапису, працівники поліції повідомили водія ОСОБА_1 про те, що причиною зупинки його транспортного засобу є здійснення водієм руху транспортного засобу під час дії комендантської години (00:28:09 годин запису). У подальшому під час спілкування з поліцейськими, водій ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт керування ним транспортним засобом та факт зупинки його автомобіля працівниками поліції, водночас повідомив, що рухається до гуртожитку № 4, який розташований на вул. Лазаряна, 2.
Апеляційний суд звертає увагу, що закон не вимагає від працівників поліції здійснення відеофіксації факту керування особою транспортним засобом, причин зупинки транспортного засобу чи встановлення порушень водієм ПДР, що може бути встановлено за допомогою інших доказів. Тому апеляційні доводи захисника щодо відсутності фіксації на відеозапису з нагрудних камер працівників поліції факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зупинки його працівниками поліції, як підстави для висновку про недоведеність в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, суд апеляційної інстанції не вважає слушними.
При цьому, на переконання апеляційного суду, є некоректними посилання апелянта на правову позицію КАС Верховного Суду, викладену у справі №404/4467/16-а щодо визначення поняття керування транспортним засобом, оскільки ці висновки стосуються правовідносин, що регулюються Кодексом адміністративного судочинства України, а отже є відмінними від правовідносин, які існують у нашій справі та які регулюються нормами КУпАП, зокрема, статтею 251 цього Кодексу.
Апеляційні твердження адвоката про те, що висловлювання ОСОБА_1 , зафіксовані на відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції, є самовикриттям останнього, які не можуть вважатися добровільними показаннями та не підлягають використанню, як належний та допустимий доказ — є власним хибним тлумаченням апелянтом закону, яке не впливає на правильність висновків суду. 
При цьому апеляційний суд відкидає, як неспроможну, висунуту ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду власну версію подій і його твердження про те, що у той день за кермом належного його матері автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 він не перебував, а за кермом був його знайомий — ОСОБА_3 , і коли під`їхали працівники поліції, автомобіль стояв зламаний на узбіччі. Така версія подій не має об`єктивного підтвердження, оскільки не зафіксована на відеозаписі з бодікамер патрульних поліцейських, долученої до матеріалів справи, не висувалась стороною захисту у суді першої інстанції, про що свідчить зміст поданого захисником клопотання про закриття провадження у справі ( а.с.51-55 ) та зміст показань ОСОБА_1 , які він надав у судовому засіданні і які відображені в оскаржуваному рішення місцевого суду, де він вину визнав та дав пояснення щодо обставин події, а також зміст поданої апеляційної скарги, в якій відсутнє посилання захисника на вказані обставини, як аргумент незаконності рішення місцевого суду. 
Тому висловлені стороною захисту під час апеляційного розгляду заперечення проти наведених в оскаржуваному рішення місцевого суду визнавальних показань ОСОБА_1 , а також висунута лише в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 власна версія подій, на переконання апеляційного суду, свідчить про бажання сторони захисту створення підстав для уникнути ОСОБА_1 відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. Ставити під сумнів достовірність наведених в оскаржуваному процесуальному рішенні суду обставин, встановлених під час розгляду справи у суді першої інстанції, апеляційний суд не вбачає підстав.
Твердження апелянта про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 також не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки вони не є предметом апеляційного розгляду у даному провадженні. Водночас, як убачається з відеозапису, працівник поліції повідомив водію ОСОБА_1 причину зупинки його автомобіля, передбачену п.7 ч.1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» — здійснення руху транспортним засобом під час дії комендантської години (00:28:09 годин запису).
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не є безперервним, хоча і є слушними, проте такий недолік не можна вважати істотним, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджуються всією сукупністю доказів, досліджених судом під час розгляду даної справи, при цьому на наявному відеозаписі зафіксовано те, що працівники поліції повідомили водію ОСОБА_1 причину зупинки його транспортного засобу — керування під час дії комендантської години; під час перевірки документів водія було встановлено відсутність у нього посвідчення на право керування транспортним засобом, яке останній не отримував взагалі; при цьому ОСОБА_1 особисто повідомив поліцейських, що це вже другий раз протягом року він керує автомобілем, не маючи водійського посвідчення, і його зупинили поліцейські.
Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Вимогами ч.5 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами 2-4 ст. 126 КУпАП.
Аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобам, що вчинено протягом року повторно, при обставинах встановлених постановою судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16.03.2026, чим він порушив вимоги п.2.1 “а” ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.
У свою чергу в поданій апеляційній скарзі захисником не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення.
Суд апеляційної інстанції враховує той факт, що в поданій апеляційній скарзі захисник не оспорює фактичні обставини справи та керування останнім транспортним засобом без відповідних документів на право керування таким транспортним засобом, вчинене повторно протягом року, а оспорює лише наявність у справі належних та допустимих доказів вини особи, яка притягається до адміністративного правопорушення. 
Твердження захисника про те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП та про необхідність закриття провадження у справі, апеляційним судом оцінюються критично, оскільки вони спростовуються сукупністю матеріалів провадження про адміністративне правопорушення.
Аналізуючи апеляційні доводи адвоката про те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом у справі, апеляційний суд відкидає їх як необґрунтовані з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, п.2.3 Розділу 2 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого Наказом Наказ Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 № 3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 № 3/02-18), у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Згідно з вимогами ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Відповідно до п. 2.1 ”а” ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тобто керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керуванні транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №548511 від 21.12.2025, о 00:10:00 годин 21 грудня 2025 року в м. Дніпрі, вул. Набережна Перемоги, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування відповідним транспортним засобом, оскільки ніколи не отримував посвідчення водія. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП (а.с.1).
Будь-яких суперечностей або неточностей протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містить, у ньому у повній мірі зазначено суть та ознаки вчиненого адміністративного правопорушення, вірно зазначено пункт Правил дорожнього руху, порушений водієм, а також інші необхідні дані, передбачені положеннями ч.1 ст. 256 КУпАП, які цілком узгоджуються з відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, рапортом поліцейського та постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 5522954 від 19.08.2025. 
Вищевикладене свідчить про те, що складений працівником поліції стосовно ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про події правопорушення та особу, яка його вчинила. 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» зазначено, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене повторно протягом року, чим було порушено вимоги п.2.1 “а” ПДР, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, детально проаналізував усі доводи, викладені захисником у клопотанні про закриття справи, надав на них вичерпні відповіді та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Що стосується клопотання захисника Кравчуна Д.В. про закриття адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд зауважує наступне.
Положеннями ч.2 ст.38 КУпАП визначено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій і четвертій цієї статті.
Матеріали даної справи свідчать про те, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП, вчинено ним 21 грудня 2025року та станом на день розгляду справи у суді першої інстанції - 16 березня 2026 року строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст.38 КУпАП, не спливли.  Отже визначені п.7 ч.1 ст.247 КУпАП підстави для закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.2 ст.38 КУпАП, на чому наполягає сторона захисту — відсутні.
Слід визнати безпідставними й апеляційні доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не підпадає під поняття «водій», визначене Правилами дорожнього руху, оскільки він взагалі не отримував посвідчення водія.
Згідно пункту 1.10 Правил дорожнього руху, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на ст.15 Закону України «Про дорожній рух» - право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. 
За встановлених судом обставин, ОСОБА_1 21 грудня 2025 року керував транспортним засобом, не маючи при цьому посвідчення водія відповідної категорії.
Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.
Аналізуючи доводи адвоката про призначення ОСОБА_5 покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, а саме застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України і не призначити останньому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на п`ять років, апеляційний суд вважає необхідним роз`яснити захиснику, що санкцією ч.5 ст.126 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого, яке є безальтернативним видом стягнення, а позбавлення права керувати транспортний засобом на певний період, у даному випадку, не є додатковим стягненням. 
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене належить до грубого порушення правил дорожнього руху, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки.
ОСОБА_1 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки, не маючи права на керування транспортним засобом, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих.
Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років не лише відповідає санкції ч.5 ст.126 КУпАП та вимогам ст.ст.33, 34 КУпАП України щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.
Аналізую апеляційні доводи захисника про застосування до ОСОБА_1 аналогії закону, а саме положень ст.69 КК України щодо не призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, апеляційний суд вважає його таким, що не ґрунтується на вимогах закону.
Аналогія закону - це спосіб подолання прогалин у праві, коли відсутня конкретна норма для регулювання певних суспільних відносин, але є інша норма, яка регулює подібні відносини. Іншими словами, якщо конкретна ситуація не врегульована законом, але є схожа, то застосовується закон, що регулює цю схожу ситуацію. 
Натомість санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого, тобто, додаткове стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, є безальтернативним видом стягнення, тому в даному випадку суд позбавлений права вибору у застосуванні стягнення, передбаченого санкцією цієї статті, оскільки санкцією не передбачено альтернативного застосування стягнення. Отже суд першої інстанції, з дотриманням вимог ч.5 ст.126, ст.ст. 33 - 35 КУпАП, обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк, але без оплатного вилучення транспортного засобу.
У підсумку слід дійти висновків про те, що чинний КУпАП не містить норми, яка надає право суду призначити інший вид стягнення або більш м`яке стягнення ніж передбачено санкцією відповідної статті, а тому доводи захисту про необхідність застосування аналогії закону та призначення ОСОБА_1 більш м`якого стягнення, аніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
До такого ж висновку дійшов апеляційний суд і щодо тверджень адвоката про те, що судом першої інстанції при накладенні стягнення не враховані висновки Верховного Суду у справі №145/932/20 від 29.03.2023, згідно з якими неможливо позбавити права керування особу, яка ніколи не отримувала посвідчення водія, оскільки відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі №702/301/20 від 04.09.2023 особу, яка не отримувала водійського посвідчення, але сіла за кермо та порушила ПДР, суд може позбавити права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Адміністративне стягнення на правопорушника накладено у відповідності до вимог ст.ст.33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру скоєного, в межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП.
Таким чином, при апеляційному розгляді справи істотних порушень норм процесуального права не виявлено, підстав для скасування чи зміни постанови місцевого суду не встановлено.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги захисника Кравчуна Д.В. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 березня 2026 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Кравчуна Богдана Вадимовича, який дії в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 березня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ      В.В. РУДЕНКО