ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЗАПОРІЖЖЯ 
м. Запоріжжя

Іменем України
РІШЕННЯ
09 квітня 2026 року	Справа № 322/1818/25	

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Губанова Р.О., 
секретарка судового засідання Петрова А.М., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в заочному порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст позову, рух справи.
2 грудня 2025 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов.
Узагальненими доводами позовної заяви є те, що 11.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі первісний кредитор або ТОВ «1 БАНК») та ОСОБА_1 (далі Відповідач або Позичальник) укладено договір Позики № 2838941 (далі Договір або Договір Позики). Договором передбачено всі його істотні умови.
14.06.2021 між ТОВ «1 БАНК» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі позивач або ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БАНК» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ«1 БАНК» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Додатковими угодами згаданий договір неоднарозово пролонгувався.
Відповідно до Реєстру боржників № 35 від 28.10.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 10942,20 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основою сумою боргу; 1620,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 3322,20 грн - сума заборгованості за пенею.
Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 512 – 514, 516, 525, 526, 527, 530, 549, 610 – 612, 625, 626, 628, 639, 641, 644, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, представниця позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором Позики № 2838941 в сумі 10942,20 грн, а також понесені судові витрати.
Ухвалою судді від 03.12.2025 відкрито провадження у справі, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив і заперечень та вирішено провести розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання.
Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження вважається отримана відповідачем відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України 16.12.2025.
Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву. 
Сторони в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких заяв по суті справи або відкладення не подали. Представниця позивача в позові просила справу розглянути без участі останньої.
Будь-яких інших заяв чи клопотань сторонами не подано. 
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини встановлені судом,
мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права.
11.05.2024 укладено договір Позики № 2838941. Сторонами вказаного договору є ТОВ «1 БАНК» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник). Договір підписаний одноразовими електронними підписами.
Умовами договору визначені сума позики, строк позики (строк договору), дата надання і дата повернення позики, процентна ставка за різними умовами (знижена, базова, за понадстрокове користування), пеня, орієнтовна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість позики (а.с. 6 - 8).
14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БАНК» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «ФК «1 БАНК» відступило право вимоги до боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 14 - 17).
В подальшому ТОВ «ФК «1 БАНК» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали додаткові угоди № 2 від 28.07.2021, № 7 від 13.06.2022, № 42 від 28.10.2024 (а.с. 18 - 20).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 35 від 28.10.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.07.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 10942,20 грн (а.с. 22).
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ ««ФК «1 БАНК»» заборгованість ОСОБА_1 станом на 28.10.2024 становила 10942,20 (а.с. 10 - 12).
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.
На підставі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі Закон України № 996-XIV) у редакції, чинній на момент укладення Договору, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписка за картковим рахункам може бути належними доказами щодо заборгованості за Договором позики.
Однак, розрахунок заборгованості, складений в односторонньому порядку, сам по собі не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України № 996-XIV, адже не відповідає вимогам, встановленим наведеною нормою для первинних документів. Тому за відсутності первинних документів не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 09.08.2023 по справі № 266/4900/21 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 112845605) та в постанові від 15.08.2024 по справі № 917/1384/20 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 121072595), що враховуються судом у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Водночас, позивачем не надано суду виписки з банківського рахунку відповідача, що є первинним документом з урахуванням зазначених норм, з якої можливо було встановити факт отримання відповідачем кредитних коштів, а відтак виконання зобов`язань первісного кредитора перед відповідачем.
З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості неможливо достовірно встановити виконаних первісним кредитором банківських операцій, отримання відповідачем кредитних коштів, а також дати часткового погашення відповідачем заборгованості.
Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Клопотання позивача про витребування первинних документів бухгалтерського обліку до суду не надходило.
Таким чином, позивачем не доведено належними та достатніми доказами, факт отримання відповідачем кредитних коштів.
Враховуючи вказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за Договором позики № 2838941 від 11.05.2024 на загальну суму 10942,20 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.
За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:
у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики № 2838941, відмовити повністю.
Реквізити учасників справи:
- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ: 35625014;
- відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 

Суддя	Р.О. Губанов