Справа № 760/31648/25 
Номер провадження 2/585/794/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді В.О. Шульги, з участю секретаря Ю.В. Кириленко, розглянувши без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку спрощеного позовного провадження в місті Ромни цивільну справу за позовом Мохир Ярослава Вікторовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

В С Т А Н О В И В :

Мохир Я.В., який діє в інтересах ТОВ «Споживчий центр», звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 і просить: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр», заборгованість за кредитним договором № 26.12.2024-100000607 від 26.12.2024 року у розмірі 85400 грн., та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40. Розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження. В обґрунтування заявлених вимог, в позовній заяві вказано, що ТОВ «Споживчий центр» (надалі - Кредитодавець) та ОСОБА_1 (надалі - Позичальник) 26.12.2024 р. укладено Кредитний договір (оферти) № 26.12.2024-10000007. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі - 28 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 26.12.2024 р. Строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання.; 4. Дата повернення (виплати) кредиту -14.05.2025; 5. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/ строку договору не передбачена. Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та строку виплати кредиту установлених договором, на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Кредитодавець також інформує Позичальника про зміну строку повернення Кредиту шляхом відправлення повідомлення в особистий кабінет Позичальника на вебсайті Кредитодавця, який є створеним на момент укладення даного кредитного договору або створюється Позичальнику при укладенні ним даного договору, та є обраним за згодою з Позичальником каналом для комунікації, для відправлення повідомлень про зміну строку повернення Кредиту та строку виплати кредиту. Ініціювання споживачем продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування відбувається без змін умов попередньо укладеного договору в бік погіршення для споживача. 6. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 7. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія", економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 15% від суми Кредиту та дорівнює 4200 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. 8. Договором не передбачено змін в умовах надання фінансової послуги, щодо якої укладено договір, крім продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування та строку виплати кредиту у порядку, передбаченому договором. 9. Протягом строку дії договору тарифи та комісія(ії) за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг. 10. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.82% (денна процентна ставка) = (32311,54/ 28000) / 140 ? 100%. 11. Проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Згідно з п. 3.1. Договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти. Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача. Згідно з п. 4.3. Договору днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку, якщо дата ініціювання платіжної операції з надання Кредиту не співпадає з датою завершення цієї платіжної операції з надання кредиту, днем/датою надання Кредиту є дата ініціювання цієї платіжної операції, якщо платіжна операція була завершена (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату). Неможливість завершення ініційованої кредитодавцем платіжної операції з надання кредиту не з вини кредитодавця є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним Договором, включаючи обов`язок кредитодавця з надання кредиту. Неможливість видачі кредиту готівкою у зв`язку з нез`явленням позичальника для її отримання у Дату надання/видачі кредиту, зазначену в Заявці, є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним договором, включаючи обов`язок кредитодавця з надання кредиту. У випадку настання вказаних скасувальних обставин даний Договір є розірваним та припиненим з дати надання/видачі кредиту, зазначеної в Заявці у випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитодавця, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу. Відповідно до п. 6.1. Договору позичальник зобов`язався використовувати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Відповідно до п. 6.1 Договору Позичальник зобов`язується використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів, Комісій - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойки, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Відповідно до заявки, що є невід`ємною частиною кредитного договору, проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку. Отже, обрахування загальних витрат за споживчим кредитом базуються на припущені, що позичальник буде виконувати свої зобов`язання належним чином, а саме згідно графіку платежів, наведених у заявці кредитного договору. У випадку належного виконання кожного окремого зобов`язання згідно графіку платежів кошти погашали б вимоги позивача у відповідності до частини 1 статті 534 ЦК України, таким чином було б погашено першочергово комісію та проценти, а решта коштів погасила б базу розрахунку. У випадку належного виконання зобов`язання проценти наступного чергового періоду були б обраховані враховуючи зменшену базу розрахунку. Тобто, положення паспорту споживчого кредиту стосовно формули обрахування денної процентної ставки, застосовуючи загальні витрати за споживчим кредитом, були додані у відповідності вимог Закону України "Про споживче кредитування" мають інформаційно-орієнтовний характер, та обраховані з припущенням належного виконання зобов`язання позичальником. Згідно пункту 9.1. Договору у разі несплати Кредиту та/або Процентів та/або Комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми Кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або Комісії до Позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору. Також Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до Договору від 26.12.2024 та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано Позичальнику кредит у розмірі 28000 грн. на строк зазначений в умовах кредитного договору, ОСОБА_1 26.12.2024 отримав кредитні кошти у розмірі 28000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 85400 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 28000 грн., по центам в розмірі 39200 грн., по неустойці за кожен день невиконання/неналалежного виконання кожного окремого зобов`язання, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. Кредитний договір з відповідачем був укладений 26.12.2024 року, тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми ЗУ"Про споживче кредитування". Зважаючи на викладене, неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Згідно з п. 10.1. Договору цей Договір набирає чинності з дати отримання Кредитодавцем у інформаційній системі Кредитодавця від Позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником від Кредитодавця на номер телефону Позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі Кредитодавця. Кредитодавцем документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Позичальником документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий - НОМЕР_3. Отже, позичальник ОСОБА_1 , використовуючи електронний підпис одноразовим ідентифікатором, 26.12.2024 року підписав Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 28000 грн., а отже акцептовано умови Договору. Кожна сторінка договору була підписана вищезазначеним ідентифікатором. Таким чином, вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Позичальник ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору № 26.12.2024-100000607 пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації Позичальник- ОСОБА_1 з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.
Ухвалою суду від 25 березня 2026 року провадження у вказаній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 23 квітня 2026 року. 
14 квітня 2026 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнути з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 7 000,00 грн. Зазначив, що матеріалами справи не підтверджено укладення між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 кредитного договору (оферти) № 26.12.2024-100000607 від 26.12.2024, погодження ними умов кредитування. ОСОБА_1 заперечує факт укладення договору та розмір заборгованості. З наданих позивачем доказів не можливо дослідити електронну складову його укладення, а саме: цілісність накладення електронних підписів у кредитному договорі, шлях та метод ідентифікації ОСОБА_1 в інформаційній телекомунікаційній системі кредитора при укладенні кредитного договору. В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону чи електронну пошту, які б він сам зазначив. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано кредтиний договір (оферту) № 26.12.2024-100000607 від 26.12.2024 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та споживачем ОСОБА_1 . Відповідно до п. 10.1 договору цей Договір набирає чинності з дати отримання Кредитодавцем в інформаційній системі Кредитодавця від Позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником від Кредитодавця на номер телефону Позичальника, вказаний при реєстрації в інформаційній системі Кредитодавця. У договорі зазначено, що ОСОБА_1 підписав договір за допомогою одноразового ідентифікатора «E941». Наголошують, що сторона відповідача категорично заперечує факт укладення відповідачем кредитного договору, його належну ідентифікацію при укладенні. У даному випадку позивачем не надано жодних доказів як б підтверджували: (а) що ОСОБА_1 певним чином ідентифікувався в інформаційно - комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і залишив там свої контактні дані; (б) що він отримав цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишив, і ввів цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) що його дії були пов`язані саме з його наміром укласти певний договір. Позивачем не надано доказів у який саме спосіб було ідентифіковано ОСОБА_1 в ІТС ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР». Крім цього, в позові зазначено, що позичальник ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору № 26.12.2024-100000607 пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації Позичальник- ОСОБА_1 з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Позивачем не додано доказів того, що ОСОБА_1 , як позичальник був ідентифіковано та верифіковано за допомогою системи BankID. Позивач надав документ - Інформація отримана з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача ОСОБА_1 , проте такий доказ не має підпису уповноваженої особи суб`єкта його створення та печатки, тому такий доказ є неналежним та недопустимим. У даному випадку виходячи з матеріалів справи зокрема документів наданих позивачем суд позбавлений можливості з`ясувати: (а) чи направлявся примірник електронного кредитного договору відповідачу на визначену ним електронну адресу або на його акаунт у цій же інформаційно-комунікаційній системі; (б) якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); (в) чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачу в односторонньому порядку без його згоди. Таким чином, позивач не надав доказів укладення договору шляхом обміну електронними повідомленнями та прийняття (акцепту) умов договору, а надані докази є неналежними, недопустимими і недостовірними у розумінні ст. ст. 77, 78, 79, 100 ЦПК України. Не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5,7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Разом з тим, доказів укладення такого договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано. Позивач, разом з позовною заявою через систему Електронний суд надано пдф-файл який підписано: «Кд ОСОБА_1 .pdf», зміст якого - кредитний договір (оферта) № 26.12.2024-100000607 від 26.12.2024. В позовній заяві позивача не пише, що надає копію кредитний договір (оферта) № 26.12.2024-100000607 від 26.12.2024. У той же час, в позовній заяві зазначено, що: «перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви - наведений у додатках до позову, всі докази, крім особистих документів Відповідача, наявні у Позивача в оригіналі». Доданий до позову пдф-файли - «Кд ОСОБА_1 .pdf», відкривається за допомогою стандартному програмного забезпечення «AdobeAcrobatPro». Відкривши електронний файл в програмному забезпеченні «AdobeAcrobat Pro» та обравши параметри «Свойства документа» встановлено, що відсутня обов`язкова інформація про дату створення електронного файлу, а також відсутня інформація про додаток (програмне забезпечення) за допомогою якого створений такий електронний доказ (файл документу). Разом з тим в технічних характеристика електронного файлу зазначено, що такий електронний файл був змінений 07.10.2025 о 15:07:20, що виключає отримання відповідачем у 2024 році будь-якого одноразового ідентифікатора та підписання в електронній формі договору № 26.12.2024- 100000607 від 26.12.2024. Відсутність інформації щодо дати створення файлу визначають такий електронний доказ як не належний та не допустимий, а виготовлені на підставі такого електронного файлу паперові копії не можуть братися судом до увагу. У Постанові Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі № 753/10840/19, на підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 надала скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber, які суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. Отже вважаємо долучений до відзиву скрін-шот щодо відсутності дати створення електронного файлу належним та допустимим доказом. Таким чином, сторона відповідача обґрунтовано дійшла висновку, що електронний файл з договором який міститься в матеріалах справи виготовлений не в автоматичному режимі інформаційною-телекомунікаційною системою ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», а шляхом механічного втручання зацікавленої особи в електронну форму такого договору. При цьому, зазначення у тексті договору особистих даних ОСОБА_1 (прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адреса проживання, серія, номер паспорта та ідентифікаційний код) не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі. Вочевидь, відповідач заперечуючи проти позовних вимог, в тому числі з підстав неукладення спірних кредитних договорів, обґрунтовано довів, що наданий електронний файл з якого було виготовлено копію договору № 26.12.2024- 100000607 від 26.12.2024, яка міститься в матеріалах справи є неаналежним, недопустимим і недостовірним доказом. Враховуючи той беззаперечний факт, що позивачем не надано до суду оригіналу електронного доказу, а саме спірних кредитного договору № 26.12.2024- 100000607 від 26.12.2024, матеріали судової справи не місять доказів укладення такого електронного кредитного договору, як і не містять такого договору, взагалі. Звертає увагу суду, що неможливо перевірити підписання оспорюваного кредитного правочину кредитодавцем. Адже, тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора (кредитодавця) можуть слугувати доказом таких фактів. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду - із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації. Вочевидь, зазначення у роздруківці пропозиції про укладання кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) «Електронний підпис Кредитодавця -підписано КЕП ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», ОСОБА_2 , 7CDA0A0800000000000000000000000000000001, КНЕДП ТОВ "Центр сертифікації ключів "Україна"; не може свідчити про підписання такого договору Товариством, оскільки позивачем не направлено протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Так само позивач не надав електронний файл з оригіналом електронного договору, щоб суд та сторона відповідача мали можливість перевірити факт накладання КЕП та зміст електронного файлу на сайті центрального засвідчувального органу Міністерства цифрової трансформації України https://czo.gov.ua/verify Таким чином неможливо пересвідчитись, що договір містить електронного підпису як з боку «первісного кредитора» так і з боку відповідача. Тож, надана роздруківка договору не може свідчити про його цілісність та незмінність. Так, з форми та змісту кредитного договору неможливо встановити достовірність зазначених в ньому обставин. Таким чином, вимоги позивача ґрунтуються на припущеннях, що договір укладено в електронному вигляді із застосуванням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, позивачем не доведено факту укладення сторонами договору № 26.12.2024-100000607 від 26.12.2024, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Щодо факту перерахування грошей. В наданому позивачем договорі № 26.12.2024-100000607 від 26.12.2024 зазначено, що сума кредиту складає 28 000,00 грн. У справі, що розглядається встановлено, що на підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» направлено до суду копію повідомлення ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», яке не відповідає вище переліченим вимогам чинного законодавства для первинних бухгалтерських документів. Разом з тим, вказане повідомлення не відповідає критеріям належності та достовірності, яким повинні відповідати засоби доказування у цивільному процесі. Дослідивши надане позивачем повідомлення ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 07.10.2025, встановлено, що грошові кошти ніби перераховані через посередника, проте у наданому позивачем кредитному договорі відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Позивачем не надано розпорядження, доручення, звернення, тощо на адресу ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» щодо необхідності здійснення оплати за договором № 26.12.2024-100000607 від 26.12.2024. Надане повідомлення Товариства не містить таких обов`язкових реквізитів первинного документа як: найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком зазначеної операції. Копія листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» вочевидь не може свідчити про те, чи відправлялась платіжна інструкція до банку, та чи виконувалась вона банком. Доказів того, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить або використовувався відповідачем матеріли справи не містять. Така відповідь сама по собі не свідчить про отримання відповідачем коштів в розмірі 28 000,00 грн., без інформації від банківської установи про рух коштів по картці в якій має бути зазначено контрагента та призначення платежу. Таким чином, додане до позовної заяви повідомлення ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов договору № 26.12.2024-100000607 від 26.12.2024. При цьому сторона відповідача звертає увагу, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду, позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин та не заявляв клопотань про їх витребування. Отже, у даному випадку, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є предметом дослідження у даній справі, сторона відповідача зазначає, що такі самі по собі не є безспірним доказом наявності заборгованості, оскільки такі документи складаються одноособово стороною позивача, та не є первинними документами, які б підтверджували умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зміст зазначених доказів повністю залежить від волевиявлення кредитора або його правонаступника. Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Таким чином, відсутність в матеріалах справи первинних документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом. Щодо розрахунку заборгованості. На підтвердження наявності у відповідача заборгованості по договору № 26.12.2024-100000607 від 26.12.2024 у розмірі 85 400,00 грн. позивач надав довідку-розрахунок який містять лише загальну вартість несплаченого кредиту відсотків, комісії та неустойки без зазначення детального розрахунку. Як вбачається з договору кредит надавався на строк 140 днів - до 14 травня 2025 року, при цьому позивачем не надано належного розрахунку, з якого можливо було б встановити базу нарахування процентів, періоду нарахування процентів, розмір процентів, застосованого за період прострочення, даних про внесення відповідачем платежів. Звертаємо увагу на те, що у даній справі, на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності заборгованості по договору № 26.12.2024-100000607 від 26.12.2024 у розмірі 85 400,00, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» мало можливість надати документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема детальний розрахунок, на підставі яких як суд та відповідач були би спроможні перевірити розмір заявленої заборгованості. Проте разом з позовною заявою, позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за договором. Оскільки на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за договором № 26.12.2024-100000607 від 26.12.2024 в сумі 85 400,00 грн., з яких: 28 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 39 200,00 грн. - проценти; 4 200,00 грн. - комісія; 14 000,00 грн. - неустойка, позивач надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, відсотків, комісії та пені без зазначення детального розрахунку, який включав би базу нарахування процентів, періоду нарахування процентів, розмір процентів, застосованого за період прострочення, даних про внесення відповідачем платежів, а відтак сторона відповідача та суд позбавлені можливості перевірити розмір заявленої заборгованості. Оцінюючи усе вищевикладене в сукупності, сторона відповідача вважає, що ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» у встановленому законом порядку, не довело факту укладення кредитного договору в електронному вигляді, перерахування кредитних коштів за договором, а тому підстави для стягнення на користь позивача заборгованості відсутні. Тому вимоги щодо стягнення заборгованості не підлягають задоволенню через їх недоведеність, у зв`язку із чим в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі. Незважаючи на недоведеність позовних вимог, сторона відповідача вважає за необхідне звернути суд увагу, що не відповідають закону вимоги щодо стягнення заборгованості за неустойкою, комісії за надання кредиту. В позовній заяві позивач, серед іншого, безпідставно просить стягнути за договором № 26.12.2024-100000607 від 26.12.2024 неустойку за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 14 000,00 грн. Так, 24 лютого 2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, строк дії якого продовжено. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: Так, вимога про стягнення заборгованості за неустойку за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 14 000,00 грн. задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача комісії в розмірі 4 200,00 грн. нарахованої за надання кредиту, то вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Графіком платежів визначено платежі за додаткові та супутні послуги товариства, у тому числі комісії за надання кредиту в загальному розмірі 4 200,00 грн. Оскільки надання кредиту - це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, то така дія як надання кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця. Однак, позивачем не надано доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору про надання кредиту, сплату позичальником на користь Товариства комісії за надання кредиту є нікчемними, а позовна вимога про стягнення комісії необґрунтованою. Незважаючи на недоведеність позовних вимог, сторона відповідача вважає за необхідне звернути суд увагу, що визначений в наданому договорі розмір річної відсоткової ставки по процентам, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Отже, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами. В наданому договорі визначена денна процентна ставка в розмірі - 0,82 %, а також процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування Кредитом. За таких встановлених у справі обставин, вважаємо, що визначений ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» у вказаному вище договорі розмір процентів (0,82 % за кожен день, тобто 299,3 % річних та 1 % за кожен день, тобто 365,00 % річних) є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), відтак умови договору в зазначеній частині є несправедливими і суперечать принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Отже, положення кредитного договору щодо річних відсоткових ставок не відповідають загальним засадам цивільного законодавства про договір щодо справедливості, добросовісності, розумності його умов. Таким чином, визначений позивачем розмір заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом за договором в розмірі 39 200,00 грн., не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи вищевикладене, відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідач у зв`язку із розглядом справи очікує понести витрати на професійну правничу (правову) допомоги в розмірі 7 000,00 грн., на виконання умов п. 2 Додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/26 від 31.03.2026 укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» (а.с.83-99).
16 квітня 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив суд позовні вимоги задовольнити та зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії); 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору (кредитної лінії); 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії) від. Стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс- повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Також, підписуючи Оферту Відповідач Підтвердив той факт, що розуміє умови на яких укладається договір : "Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення): Для підписання та укладання договору введіть код з смс - повідомлення, яке було відправлене на Ваш фінансовий номер" У відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), відповідачем вкотре було підтверджено розуміння та чіткість умов укладання даного договору : "Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс повідомлення): Для підписання та укладання договору введіть код з смс - повідомлення, яке було відправлене на Ваш фінансовий номер" Тобто, відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Також, відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача за допомогою інтернет-еквайрингу. Згідно договору про надання послуг еквайрингу, порядок здійснення платіжної оперіації відбувався за допомогою інформаційного обміну електронними повідомленнями між програмно-технічними комплексами Позивача та надавачем послуг еквайрингу, в свою чергу, відповідні повідомлення не є платіжними інструкціями в розумінні закону України "Про платіжні послуги". Отже, Позивач надав на підтвердження доказ видачі кредитних коштів, що є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», оскільки містить усі відомості щодо платіжної операції у відповідності вищезазначеного закону, а відтак - належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Такі докази, як повний номер платіжної картки відповідача, банківські виписки з рахунку відповідача або інші документи, що підтверджують рух коштів по рахунку фізичної особи в банківській установі тощо у Позивача відсутні та не можуть бути ним отримані, оскільки Позивач не є банківською установою у розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», не здійснює відкриття чи обслуговування рахунків фізичних осіб та не має правового доступу до інформації про рух коштів за банківськими рахунками клієнтів. Відтак, вимога щодо подання Позивачем банківських виписок Відповідача або повних реквізитів його платіжної картки означає покладення на Позивача обов`язку надати інформацію, яка охороняється банківською таємницею та доступ до якої для небанківської фінансової установи прямо заборонений законом. Ключовий доказ надання кредитних коштів не може бути визнаний неналежним доказом виключно з підстав відсутності у нього повного номера платіжної картки та персональних даних власника рахунку, оскільки відсутність зазначеної інформації є прямим наслідком законодавчих та регуляторних обмежень щодо обігу платіжних даних. Визнання такого доказу неналежним та недопустим призводить до правового абсурду, за якого будь-який платіжний документ, сформований відповідно до вимог законодавства про платіжні послуги та нормативних актів Національного банку України, апріорі не може бути використаний як належний доказ у цивільному процесі. Таким чином, відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Позивачем було подано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, що відповідає вимогам статей 76-79, 81 Цивільного процесуального кодексу України. Крім того, відповідно до статей 83 та 89 ЦПК України, суд оцінює докази з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності у сукупності. Відтак із змісту кредитного договору вбачається, що відповідач самостійно зазначив номер платіжного засобу, на який були перераховані кредитні кошти, а також підтвердив власним підписом достовірність наданих відомостей. Зазначені обставини свідчать не лише про формальне укладення договору, а й про визначення сторонами конкретного способу виконання зобов`язання кредитодавця щодо надання кредиту. Отже, суд має оцінювати докази, подані позивачем, як такі, що є достатніми та переконливими у сукупності. За цих умов не врахування поданих позивачем доказів в сукупності при ухваленні судового рішення є наслідком недотримання принципу верховенства права, а ухвалене на цій підставі рішення не відповідає вимогам законності й обґрунтованості. Відповідно до пункту 4.1. Правил надання споживчих кредитів - для перевірки відповідності Заявника умовам, які містяться у цих правилах, та отримання оферти (пропозиції) укласти Договір (взяти на себе права та обов`язки, передбачені Кредитним Договором та Правилами) Заявник заповнює Заявку на Сайті Кредитодавця, вказуючи всі дані, визначені в Заявці як обов`язкові. Заявник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які відмічені у Заявці, що необхідні для прийняття Кредитодавцем рішення про можливість надання Кредиту (направлення Оферти). У разі використання електронної автентифікації Заявника за допомогою його даних в банку, де він обслуговується (BANK ID), заявник зобов`язаний перевірити актуальність, повноту та точність таких даних та несе відповідальність за їх дійсність/достовірність. До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору, підписані одноразовим ідентифікатором, які містить номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Згідно з нормами статті 46 Закону України «Про платіжні послуги» порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників; надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг утримувача має право: - зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного утримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; - не уточнювати номер рахунку та/або код утримувача. У такому разі надавач платіжних послуг утримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення. Зважаючи на наведені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Сторона позивача вважає безпідставними доводи відзиву про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. Відтак, позивач є абонентом-надавачем послуг. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента- ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. При подачі позовної заяви додано Відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України, затвердженою Рішенням Ради Системи BankID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 № В/57-0003/75064 (зі змінами)(протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Відтак, від центрального вузла системи BankID Національного банку України були отримані зокрема дані, які однозначно ідентифікують відповідача. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування. загальні витрати за споживчим є співмірними, враховуючи строк кредитування. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Крім того, Відповідач заперечує проти законності розміру процентів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору. Законом України "Про споживче кредитування" передбачено пункт 5 статті 8, що визначає максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Також, законом України "Про споживче кредитування", передбачено пункт 17 прикінцевих положень, який повністю спростовує доводи відповідача стосовно незаконності розміру процентної ставки. Розділ IV "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17 згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, яким передбачено наступне: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Звертає увагу, що закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набув чинності 24.12.2023. Отже, враховуюячи дату укладення кредитного договору, денна процентна ставка передбачена договором є застосованою та законною. Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору Відповідач не заявляв. Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «Швидко Гроші»), уникнувши додаткових витрат. Відповідно до заявки кредитного договору зазначено: «Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит». Отже, комісія за обслуговування пов`язана з наданням ряду перелічених послуг, а саме: 1) організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, 2) забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, 3) забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, 4) забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, 5) консультаційні послуги, 6) інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. Зазначає, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. Так відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування" у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми ЗУ "Про споживче кредитування". Зважаючи на викладене, неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Однак, сторона відповідача не надала належних докзаів, що підтверджують фактичну оплату відповідачем гонорару адвокату. У разі, якщо суд прийде до висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу з вищезазначених підстав, прошу суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн. Враховуючи незначну складність даної категорії справи, вважаємо, що витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. є необґрунтованими та значно завищеними, непропорційним до предмета та ціни позову, враховуючи малозначність справи. Враховуючи зазначене, вважають, що сума за надані послуги має бути зменшена до 3000,00 грн., виходячи з наступного: виходячи із незначної складності даної категорії справи, співмірною ціною за послугу «Складання, оформлення, подання до суду в інтересах Клієнта відзиву на позовну заяву по справі № 760/31648/25 за позовом ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.» є 3000,00 грн. З огляду на те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із ціною позову, складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості та становить надмірний тягар для позивача (а.с.114-127).
В судове засідання позивач явку представника не забезпечив. Представник позивача у відповіді на відзив просив розгляд справи здійснювати без участі представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. 
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився. У відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без участі сторони відповідача. 
За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) ТОВ «Споживчий центр» пропонує укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і дана пропозиція не є ні договором приєднання /його частиною у розумінні ст.634 ЦКУ, ні публічним договором у розумінні ст. 633 ЦКУ. Дана пропозиція підписана електронним підписом кредитодавця Е941 (а.с.19-25).
Як вбачається з заявки від 26.12.2024 року, даний електронний кредитний договір, частиною якого є дана заявка, укладається у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Дана заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 26.12.2024 року за посиланням https://saro5hi.com.ua/ua/informaciva-o-kompanii. Адреса (місцезнаходження) Кредитодавця: Україна, 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133, літера А. Позичальник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2, паспорт серія та номер НОМЕР_2 дата видачі 29/04/2016, орган що його видав 5924, ІПН НОМЕР_5. Реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним та наступними договорами: НОМЕР_7. Відповідно до умов кредитного договору № 26.12.2024-10000007 від 26.12.2024 позичальнику надається кредит на наступних умовах: Дата надання/видачі кредиту -26.12.2024; Сума Кредиту: 28000 грн. Строк, на який надається Кредит - 140 днів з дати його надання.; Дата повернення (виплати) кредиту - 14.05.2025; Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 7. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія", економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 15% від суми Кредиту та дорівнює 4200 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Дана заявка підписана електронним підписом за допомогою ідентифікатора Е941, який було відправлено на фінансовий номер НОМЕР_3 (а.с.25-27).
Позивачем суду надано відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 26.12.2024-10000007 від 26.12.2024 року. З даної відповіді вбачається, що ОСОБА_1 , підтвердив укладення електронного кредитного договору з ТОВ «Споживчий центр». Сума Кредиту: 28000 грн. 00 коп. Строк на який надається кредит -140 днів з дня його надання. Дата повернення кредиту 14.05.2025 (а.с.27-30).
Також до суду подано Додаток до кредитного договору, який підписано одноразовим ідентифікатором Е941, який було направлено на фінансовий номер НОМЕР_3. В наданому документі міститься інформація про особистий дані клієнта ОСОБА_1 вказано його контактні номери телефону НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , в розділі інформації про роботу адресу та телефон організації та контактну особу, персональні дані третіх осіб (а.с.30-31).
Також, вбачається, що ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А941 Паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредиту, процентні ставки (а.с.32-35).
Факт перерахування коштів на платіжну картку відповідача підтверджується довідкою ТОВ «УПР», якою підтверджено успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта 26.12.2024 10:16:44 на суму 28000,00 грн. номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 606741546, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 26.12.2024-10000007, на підставі договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 року, укладеного із ТОВ «Споживчий центр»(а.с.49,36-45).
З довідки - розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 26.12.2024-10000007 від 26.12.2024 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору № 26.12.2024-10000007 від 26.12.2024 року складає 28 000,00 грн. основного боргу 39 200,00 грн. проценти, 4 200,00 грн. - комісія за надання, 14 000,00 грн. - неустойка. Разом 85 400,00 грн. Даний документ має підпис уповноваженого співробітника ТОВ «Споживчий центр» - І. Латіна та засвідчено печаткою товариства (а.с.13.).
До позовної заяви долучено Інформацію отриману з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, де зазначені ПІП позичальника : ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер телефону: НОМЕР_6 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 (а.с.47).
Відповідно ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Положеннями статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Це означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки не буде доведено протилежне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором.
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання.
За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі № 161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
За таких обставин, дослідивши зібрані в справі докази, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає позов обґрунтованим і доходить висновку про можливість його часткового задоволення.
Суд вважає, що договір № 26.12.2024-10000007 від 26.12.2024 підписаний ОСОБА_4 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Такий спосіб підтвердження є належним і допустимим доказом укладення спірних правочинів між сторонами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна та пароля особистого кабінету укладання кредитного договору було б технічно неможливим.
Таким чином, ОСОБА_4 , підписавши указаний договір, повністю усвідомлював його умови та своїм електронним підписом підтвердив, що діяв свідомо, добровільно і вільно обирав контрагента та умови договору.
При цьому, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов укладеного між ними договору.
Також, встановлено, що відповідач під час укладення кредитного договору пройшов ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку.
За таких обставин судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого право кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів кореспондує обов`язку позичальника повернути отримані кошти на умовах, визначених укладеною між ними угодою.
Доводи представника відповідача, що кредитний договір не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме відповідачем спростовуються наявними у справі доказами, зокрема, змістом договору про споживчий кредит, який містить відомості про його підписання ОСОБА_4 одноразовим ідентифікатором Е941.
Доказів на спростування дотримання первинним кредитором процедури проходження позичальником верифікації та ідентифікації особи в особистому кабінеті позичальника, стороною відповідача не надано. 
Заперечення відповідача щодо відсутності доказів отримання ним кредитних коштів спростовується наявними у справі доказами.
Згідно із довідкою ТОВ "Універсальні платіжні рішення" за вих. № 348-0710 від 07.10.2025 року між ТОВ "Універсальні платіжні рішення" та ТОВ "Споживчий центр" укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 26.12.2024 10:16:44 на суму 28000,00 грн, номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 606741546, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 26.12.2024-10000007. 
Як вбачається із заявки на укладення кредитного договору та оферти, картка з номером НОМЕР_8 вказаний відповідачем ОСОБА_1 для перерахування на його рахунок коштів кредиту.
Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, без його згоди і всупереч його волі, відповідачем не надані. 
При цьому відповідача міг надати суду інформацію отриману зі свого банку з вказівкою його рахунків та даних про рух коштів по цим рахункам і таким чином підтвердити, що кошти в сумі 28000 гривень на його рахунки у вказаний період не надходили. 
Виходячи з вказано доводи представника відповідача щодо недоведеності отримання коштів за кредитним договором та неукладення кредитного договору, суд оцінює критично і до уваги не бере.
Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором. 
Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий кредит у строк та на умовах, передбачених договором. 
Щодо стягнення з відповідача комісії за надання та обслуговування, суд зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим згідно ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Відповідно до пункту 4 ч. 1ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України "Про споживче кредитування".
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т. ч. і в судовому порядку).
У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що "якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України "Про споживче кредитування".
Укладаючи кредитний договір сторони погодили сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 4200 грн. Комісія за надання кредиту нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів (п. 7 Договору).
Отже, погоджені сторонами умови кредитного договору, в яких зазначено перелік послуг, за які передбачено сплату комісії за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості, не є нікчемними, оскільки відповідають вимогам чинного Закону України "Про споживче кредитування".
Аналогічний висновок відображено у постанові Полтавського апеляційного суду від 13.11.2025 у справі № 527/707/25.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 71 400 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом - 28 000 грн, заборгованості за процентами 39200 грн, комісії за надання 4200 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, підстави для стягнення неустойки відсутні.
Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою.
Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.
Так, згідно з Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 5:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб було запроваджено воєнний стан, який неодноразово був продовжений і на даний час діє.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами укладений під час дії воєнного стану, а саме 26.12.2024 року.
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку, розмір якої згідно із довідкою-розрахунком складає 14000 грн.
Враховуючи, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем, тому позовна вимога щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача неустойки до задоволення не підлягає.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "Споживчий центр" про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, тому слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором № 26.12.2024-10000007 від 26.12.2024 року у розмірі 71 400 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом - 28 000 грн, заборгованості за процентами 39200 грн, комісії за надання 4200 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу адвокатів, суд зазначає наступне. 
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Представником відповідача надано договір про надання правничої допомоги від 31.03.2026 року, укладеного між адвокатом АО «Лігал Асістанс» та ОСОБА_1 акт виконаних робіт від 14.04.2026 рокую.
Враховуючи складність справи та виконану представником відповідача роботу, принципи співмірності та розумності судових витрат,  критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторін, а також з урахуванням поданого представником позивача заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх не співмірності, з огляду на те, що відповідач скористався послугами адвоката, суд дійшов висновку, що співмірним розміром витрат, які підлягають відшкодуванню на користь відповідача, будуть витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн. 
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2226 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов Мохир Ярослава Вікторовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833) заборгованість за Кредитним договором №08.11.2023-100001134 від 08.11.2023 у розмірі 71 400 (сімдесят одна тисяча чотириста) гривень та судового збору у розмірі 2 226 (дві тисячі двісті двадцять шість) гривень.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " Споживчий центр " на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. (дві тисячі гривень).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п. 15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО  МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ	  В. О. Шульга