ПОСТАНОВА
 
Іменем України
 
  	№ 610/393/26 № 3/610/259/2026	
м. Балаклія	31 березня 2026 року	

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Стригуненко Володимир Миколайович, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в:

25.01.2026 о 16.01 год за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, вул. Заміська, 4, ОСОБА_1 повторно протягом року після вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, керував транспортним засобом - автомобілем марки CHEVROLET AVEO номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, відмовившись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, в порушення вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху: «водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння…».

ОСОБА_1 неодноразово викликався для розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом направлення рекомендованим листом повісток про виклик за вказаною у Протоколі зареєстрованою адресою місця проживання, однак повістки поштою не отримує (а.с. 24-25, 33-34), про зміну адреси перебування суд не повідомляв, зазначені в матеріалах справи номери мобільних телефонів знаходяться поза зоною досяжності (а.с. 20, 22, 30, 35, 36).
Правильність зазначених з його слів у Протоколах даних щодо своїх адреси місця проживання та номеру телефону ОСОБА_1 підтвердив своїм підписом у Протоколах при ознайомленні з їх змістом.
До того ж судова повістка для вручення ОСОБА_1 направлялась до ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області (а.с. 23, 32). Відповідно до рапортів поліцейських вручити повістки про виклик до суду ОСОБА_1 не виявилось можливим, оскільки за вказаним зареєстрованим місцем проживання останній відсутній, двері ніхто не відчинив та з домоволодіння не вийшов, його місцезнаходження невідомо (а.с. 27-28, 37-38).
Про його виклик у судові засідання на 24.02.2026 та 31.03.2026 також свідчать розміщення оголошення на сайті "Судова влада України" від 06.02.2026 та 25.02.2026 (а.с. 21, 31).
Окрім того, на сайті судової влади, який перебуває у загальному доступі, є список судових справ, призначених до розгляду. 
Для розгляду справи до суду не прибув протягом майже 2-х місяців.

Аналізуючи вимоги ст. 277-2 КУпАП вбачається, що належним повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є вручення цій особі судової повістки. Іншого повідомлення про розгляд справи чинний КУпАП не передбачає.
Таким чином, судом вжито усі можливі заходи для виклику ОСОБА_1 для розгляду справи про адміністративні правопорушення. Однак він чи його адвокат для розгляду справи не з`явились, про причини неявки не повідомили, поважності причин неявки не убачається, клопотань про відкладення розгляду справи, розгляд справи за їхньої відсутності, письмових пояснень тощо не надали. 

У рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

ОСОБА_1 в Протоколах розписався, а також отримав їх копії під підпис. 
Є очевидним те, що ОСОБА_1 було відомо про складення стосовно нього 25.01.2026 протоколів про адміністративні правопорушення, однак заходів з метою з`ясування наявності у провадженні суду стосовно нього справи про адміністративне правопорушення та її судового розгляду він не вживав, тим самим знехтував своїми процесуальними обов`язками.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.
Окрім того, недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.

Ураховуючи, що судом були вжиті заходи для забезпечення права ОСОБА_1  на участь у судовому засіданні, приймаючи до уваги строк розгляду справи, який щодо ст. 126 КУпАП скоро закінчується, принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, відсутність вимог обов`язкової участі особи, щодо якої розглядаються протоколи за даною категорією справ, ненадання доказів поважності причин неявки в судове засідання, тому розгляд справи проводиться за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки він на свій власний розсуд розпоряджається своїми правами.
Окрім того, права ОСОБА_1 урівноважуються можливістю подання апеляційної скарги на рішення суду та можуть бути відновлені шляхом відстоювання своєї позиції в апеляційному суді. 

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно із п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 КУпАП.

Протоколом серії ЕПР1 № 575195 від 25.01.2026 зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за вищенаведених обставин. 
Копію протоколу отримав під підпис. 

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу.
ОСОБА_1 таким правом не скористався, зауважень на протокол не подав, фактично відмовився від такого свого права.

З рапорту інспектора СРПП ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП у Харківській області А. Бумара від 25.01.2026 вбачається, що 25.01.2026 за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, вул. Заміська, біля буд. 4 було зупинено транспортний засіб марки CHEVROLET AVEO д.н.з. НОМЕР_2 , який здійснював рух з відкритою кришкою багажника, під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та виражене тремтіння пальців рук, тому йому було пред`явлено вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився під відеозапис. Від написання письмового пояснення водій відмовився, усно пояснив, що вживав горілку. Щодо водія було складено відповідні адміністративні матеріали. Водія було відсторонено від керування транспортним засобом шляхом залишення автомобіля на місці зупинки з дотриманням ПДР.

З досліджених в судовому засіданні об`єктивних доказів - відеозаписів, що містяться в матеріалах справи на CD-R диску, вбачається, що 25.01.2026 по дорозі поліцейські їдуть за автомобілем марки CHEVROLET AVEO номерний знак НОМЕР_2 , якому подають сигнал зупинитися, однак автомобіль зупинився не одразу, лише після того, як заїхав у житлову зону та припаркувався біля житлового будинку. При цьому з автомобіля ніхто вийшов. Поліцейські через вікно автомобіля визначили, що в ньому на задньому сидінні перебувають два чоловіки, можливо військові, які на їхню вимогу не виходили з нього. Тому поліцейські викликали ВСП. Через деякий час з автомобіля вийшло два чоловіки – військових. Водієм автомобіля виявився ОСОБА_1 , у якого під час спілкування були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, проти чого не заперечував сам водій, стверджуючи, що вжив спиртні напої в автомобілі після зупинки. Крім того, повідомив, що тверезий водій, його побратим, вийшов з автомобіля після його зупинки та пішов у невідомому напрямку. Інший чоловік, який перебував в автомобілі із ОСОБА_1 , також мав ознаки алкогольного сп`яніння, однак на нього, як на водія, ОСОБА_1 не вказував. Поліцейський пред`явив ОСОБА_1 вимогу пройти медичний огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального приладу "Драгер" або в медичному закладі, на що водій погодився, але фактично такий огляд на місці за допомого приладу "Драгер" не пройшов, оскільки в мундштук не дув, об`єму повітря, яке він видував, було недостатньо. Поліцейські розцінили це як відмову від проходження огляду на місці. Від проходження огляду в медичному закладі також відмовився. Щодо ОСОБА_1 було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 5 т. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 130 КУпАП, а також адміністративну постанову, ознайомлено з ними, він в них розписався та отримав їх копії. 
Відеофіксацію було здійснено за допомогою технічного засобу об`єктивної фіксації - портативного (нагрудного) відеореєстратора TEСSAR BDC-43-GWCР, інвентарний № 1113031965/29, що вбачається з протоколів та матеріалів справи.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем та після зупинки його поліцейськими, вочевидь, щоб уникнути відповідальності, одразу не виходив з автомобіля, а після того, як вийшов, повідомив, що вжив спиртні напої в автомобілі після його зупинки, тому у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому посилався на керування автомобілем невідомим тверезим побратимом, який десь дівся та якого ніхто не бачив. На вимогу поліцейського фактично відмовився пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та у закладі охорони здоров'я.

Одночасно зі складанням протоколів про адміністративні правопорушення на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП за те, що він керував автомобілем, не маючи при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також був позбавлений права керування транспортними засобами за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.11.2023. Факт не оскарження постанови вказує на фактичне визнання ним вчинення правопорушення та керування автомобілем за аналогічних цій справі обставин (дата, час, місце).

Відеозаписом зафіксовано дату та час, а також цілком зрозуміло, очевидно, що подія відбулася саме за тих обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, протилежне не доведено.
До того ж відеозаписи не є єдиним доказом обвинувачення та повністю узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Водій ОСОБА_1 мав варіанти поведінки: конструктивний – пройти огляд на стан сп`яніння і спростувати підозри поліцейських або відмовитися від того, що за своїми юридичними наслідками прирівнюється до керування у стані сп`яніння та є самостійною підставою для адміністративної відповідальності. 
Натомість водій ОСОБА_1 на власний розсуд обрав відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, тим самим тоді погодився на негативні наслідки свого рішення у виді понесення адміністративної відповідальності.

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. 
Ця обставина підтверджена також відеозаписом.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 23.11.2023, що набрала законної сили 05.12.2023, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 19.11.2025, що набрала законної сили, ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, за вчинення адміністративного правопорушення 04.06.2025.

Згідно з відповіддю ТСЦ МВС № 6346 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 27.01.2026 відповідно до Єдиного державного реєстру МВС посвідчення водія НОМЕР_3 на право керування транспортними засобами категорій «В», «С1», «С», «СЕ» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане територіальним сервісним центром МВС № 6347 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях 11.05.2023. Станом на 27.01.2026 документ має статус "Підлягає вилученню".

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, вважаю доведеними достатньою сукупністю доказів факт того, що ОСОБА_1 повторно протягом року після вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та після зупинки на вимогу поліцейського відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Навпаки, доказів оскарження ОСОБА_1 дій поліцейських, встановлених фактів порушення ними закону не надано. На місці зупинки, під відеозапис та у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вказав на невідому іншу особу, як водія, яка на місці встановлена не була. 

З матеріалів справи вбачається, що причиною зупинки, було те, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем з відкритою кришкою багажника.
При цьому, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення алкогольного сп`яніння.

До заперечень ОСОБА_1 щодо некерування ним автомобілем та вживання спиртних напоїв після зупинки транспортного засобу суд відноситься критично, розцінюючи їх як обрану тактику захисту для уникнення відповідальності. 

Дії ОСОБА_1 за вищевказаним фактом кваліфікую за ч. 2 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, вчинене повторно протягом року після вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, не убачається.

На підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП ОСОБА_1 необхідно приєднати невідбуту частину стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, призначене постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 23.11.2023, у виді 2 років 8 місяців 3 днів.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі згідно з встановленими нормами закону держави Україна.

Крім того, у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 575220 від 25.01.2026 убачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що: «25.01.2026 о 16.01 год в м. Балаклія, вул. Заміська, 4, водій ОСОБА_1 керував т.з. CHEVROLET AVEO д.н.з. НОМЕР_2 та не мав посвідчення водія, чим не мав права керування транспортними засобами, чим вчинив правопорушення повторно протягом року (постанова за ч. 4 ст. 126 КУпАП ЕНА 4894095 від 04.06.2025), чим порушив п. 2.1 "а" ПДР».

Виходячи зі змісту ст. 7, 245, 279, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, після його складання особа вважається притягнутою до адміністративної відповідальності. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст. 256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд, згідно загальних засад судочинства.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд не може перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Суд також й не може змінювати суть «обвинувачення», викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

На підтвердження обвинувачення до суду надано протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього: рапорт поліцейського; направлення на огляд водія, акт огляду; копію постанови суду про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП; відеозаписи, що містяться в матеріалах справи на CD-R диску; копія постанови поліцейського від 25.01.2026, якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, зокрема за керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом за рішенням суду; відповідь ТСЦ МВС № 6346; відомості бази даних АРМОР.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані ч. 5 ст. 126 КУпАП, якою передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

При цьому, матеріали справи не містять доказів накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за таке ж порушення протягом року, а саме у виді копії постанови поліцейського про накладення адміністративного стягнення за вчинення порушення, передбаченого частиною четвертою цієї статті, з відміткою про набрання нею законної сили.

Отже наявність кваліфікуючої ознаки у виді повторності доданими до протоколу матеріалами не підтверджено, а тому обвинувачення за ч. 5 ст. 126 КУпАП є недоведеним, а недоведена вина дорівнює доведеній невинуватості. 

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Між тим відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі за п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33-35, 38, 252, 247, 280, 284-285 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

1) ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, наклавши на нього адміністративне стягнення - штраф у розмірі 34000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

2)На підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП, до стягнення, накладеного цією постановою, приєднати невідбуту частину стягнення, накладеного постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 23.11.2023, на ОСОБА_1 накласти остаточне стягнення - позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років 8 місяців 3 дні, без оплатного вилучення транспортного засобу.

3)Стягнути з ОСОБА_1 665,60 гривень судового збору.

4)У разі несплати правопорушником штрафу у 15-ти денний строк з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, у порядку примусового виконання постанови стягнути подвійний розмір зазначеного штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

5)Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя Стригуненко В.М.

Реквізити для сплати штрафу: населений пункт: ХАРКIВСЬКА ОБЛАСТЬ/М.ХАРКIВ, отримувач коштів: ГУК Харківськ обл/Харкiвобл/21081300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок отримувача: UA168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету: 21081300.
Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: судовий збір.