ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. Справа № 911/2651/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Євсікова О.О. 
Ходаківської І.П. 

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: Шевченко О.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2025 (повне рішення складено та підписано 05.12.2025) (суддя Горбасенко П.В.)
у справі № 911/2651/25 Господарського суду Київської області
за позовом  ОСОБА_1 
до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" 
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог
У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (далі - ПАТ "Центренерго", відповідач) про стягнення 32 922,38 грн, з яких: 2 060,05 грн 3 % річних, 6 815,07 грн інфляційних втрат, 24 047,26 грн штрафних санкцій.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22, що зумовило подальше нарахування позивачем 3 % річних, інфляційних втрат та штрафних санкцій.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Київської області від 05.12.2025 у справі № 911/2651/25 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ПАТ "Центренерго" на користь ОСОБА_1 1 567,71 грн 3 % річних, 4 847,53 грн інфляційних втрат, 723,80 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22, яке набрало законної сили 25.04.2023, встановлено обставини стосовно наявності заборгованості ПАТ "Центренерго" перед позивачем у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання з виплати ОСОБА_1 додаткових дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності Товариства у 2018 році, отже, такі обставини є преюдиційними для розгляду зазначеної справи у розумінні ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та повторному доказуванню не підлягають.
Перевіривши нарахування річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо правомірності таких нарахувань виключно на суму основного боргу. Суд виснував, що нарахування 3 % річних та збитків від інфляції на встановлену рішенням суду заборгованість, до складу якої, окрім основного боргу, входять суми 3 % річних, не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. У зв`язку із цим, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у частині стягнення з ПАТ "Центренерго" інфляційних втрат у розмірі 1 673,78 грн та 3 % річних у розмірі 483,77 грн.
Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат на 99 %, суд дійшов висновку, що нараховані у цій справі 3 % річних та інфляційні втрати не можуть бути зменшенні за рішенням суду.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 18 265,34 грн пені, нарахованої за період з 16.12.2022 по 31.07.2025 на 19 910,09 грн боргу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні таких позовних вимог із мотивів того, що між ОСОБА_1 та ПАТ "Центренерго" не укладалась угода щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з виплати дивідендів, а ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено обмеження нарахування пені за весь час користування чужими грошовими коштами обліковою ставкою Національного банку України, якщо вона передбачена умовами укладеного між сторонами договору.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із рішенням Господарського суду Київської області від 05.12.2025 у справі № 911/2651/25, ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення.
Зокрема, скаржник не погоджується із вихідними даними, які взято судом для розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, вказуючи, що такі нарахування мають бути здійсненні на всю суму заборгованості, яка встановлена рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/2729/22, включаючи не лише суму основної заборгованості, а й суму 3 % річних та інфляційних втрат.
Також скаржник вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не навів власного розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, неправомірно відмовив у стягненні пені, а також неправильно здійснив розподіл судових витрат, не включивши до таких послуги поштового зв`язку, що підтверджуються поштовими квитанціями.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, суддів Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2025 у справі № 911/2651/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 31.03.2026 об 11:25;  встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 20.02.2026.
У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2026 для розгляду справи № 911/2651/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді: Євсіков О.О., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2025 у справі № 911/2651/25 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Ходаківська І.П.; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за раніше визначеними датою та часом - 31.03.2026 об 11:25.
Позиції учасників справи
Відповідач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, вказуючи, що дана апеляційна скарга зводиться виключно до незгоди позивача з прийнятим рішенням, без зазначення апелянтом, які саме порушення норм матеріального чи процесуального права було допущено судом першої інстанції, що прямо суперечить п. 5 ч. 2 ст. 258 ГПК України; щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат, відповідач зауважує, що ні до позовної заяви, ні до апеляційної скарги позивачем не долучено доказів понесення таких витрат.
Явка представників учасників справи
У судове засідання 31.03.2026 з`явився представник відповідача.
Позивач або представник позивача у судове засідання не з`явились.
Позивач належним чином повідомлений судом про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка в судове засідання позивача або його представника не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без їх участі в судовому засіданні.
Відповідач проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, у провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/2729/22 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Центренерго" про стягнення 33 606, 92 грн.
Рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22, що набрало законної сили 25.04.2023, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ПАТ "Центренерго" на користь ОСОБА_1 19 910,09 грн основної заборгованості з дивідендів, 5 473,13 грн інфляційних збитків, 671,00 грн 3 % річних, 2 080,81 грн судового збору та 26,80 грн інших витрат, пов`язаних із розглядом справи. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Так, у мотивувальній частині рішення суд встановив, зокрема, що:
- ОСОБА_1 є акціонером ПАТ "Центренерго" з кількістю простих іменних акцій - 33 200 штук, що підтверджується, зокрема, відповідною випискою про стан рахунку в цінних паперах;
- 29.04.2021 було проведено засідання Наглядової ради ПАТ "Центренерго", рішення якої оформлені протоколом № 16/2021 від 29.04.2021; за наслідками розгляду питання № 5 порядку денного Наглядовою радою ПАТ "Центренерго" було прийнято рішення: у разі прийняття річними Загальними зборами, які відбудуться 30.04.2021, рішення з питання порядку денного "Затвердження розміру річних дивідендів за підсумками роботи товариства за 2018 рік, у зв`язку з приведенням у відповідність до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 364 від 24.04.2019 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 1015 від 04.12.2019)": 1) визначити, що датою складання переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році, є робочий день, що наступив після спливу десяти робочих днів з моменту прийняття рішення Наглядовою радою товариства (протокол № 11/2019 від 20.05.2019); 2) нарахування та виплату дивідендів здійснити з 10.06.2021 до 30.10.2021 в порядку, визначеному ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства";
- 30.04.2021 відбулись річні загальні збори акціонерів ПАТ "Центренерго", рішення яких оформлені протоколом № 2 від 30.04.2021; за наслідками розгляду питання № 5 порядку денного загальними зборами акціонерів ПАТ "Центренерго" було прийнято рішення: затвердити загальний розмір річних дивідендів за підсумками роботи Товариства за 2018 рік у розмірі - 449 214 148, 63 грн, у зв`язку з приведенням у відповідність до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 364 від 24.04.2019 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 1015 від 04.12.2019); врахувати сплату Товариством дивідендів на державну частку у статутному капіталі Товариства до державного бюджету за результатами діяльності Товариства за 2018 рік та іншим акціонерам через депозитарну систему України в порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, у загальному розмірі 249 563 415,91 грн; зобов`язати керівника Виконавчого органу сплатити Товариством дивіденди за результатами діяльності Товариства за 2018 рік; встановити, що виплата дивідендів здійснюється товариством через депозитарну систему України в порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку;
- відповідно до повідомлення, опублікованого на офіційному сайті ПАТ "Центренерго", про виплату дивідендів за 2018 рік акціонерам ПАТ "Центренерго", які мали право на їх отримання станом на 04.06.2019 у зв`язку з приведенням у відповідність до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 364 від 24.04.2019 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 1015 від 04.12.2019), дата складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів: 04.06.2019; строк сплати дивідендів: з 10.06.2021 по 30.10.2021; розмір дивідендів, що підлягають виплаті: 199 650 732, 72 грн; розмір дивідендів на 1 просту акцію за результатами роботи товариства у 2018 році становить 0,54046261572 грн; порядок виплати дивідендів:
1) ПАТ "Центренерго" в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України, перераховує суму дивідендів у повному обсязі на грошовий рахунок Центрального депозитарію цінних паперів (далі - Центральний депозитарій) в Розрахунковому центрі з обслуговування договорів на фінансових ринках (далі - Розрахунковий центр);
2) Центральний депозитарій надає: 1) Розрахунковому центру розрахунковий документ щодо переказу коштiв з рахунку Центрального депозитарію, відкритого в Розрахунковому центрі, на грошові рахунки депозитарних установ не пiзнiше трьох робочих днів з моменту надання ПАТ "Центренерго" Центральному депозитарію документів, визначених внутрішніми документами Центрального депозитарію, необхідних для здійснення виплати дивiдендiв; 2) депозитарним установам розпорядження про виплату дивідендів особам, які мають право на отримання дивідендів, із зазначенням інформації щодо виплати ПАТ "Центренерго" дивідендів у повному обсязі, суми дивiдендiв, яка підлягає виплаті, а також іншу інформацію, визначену внутрішніми документами Центрального депозитарію;
- у листопаді 2022 року відповідач своїм листом № 11/2855 від 18.11.2022 повідомив позивача про те, що на підставі рішення річних загальних зборів ПАТ "Центренерго" від 30.04.2021, оформлених протоколом річних загальних зборів акціонерів ПАТ "Центренерго" № 2 від 30.04.2021, позивачу як акціонеру були нараховані дивіденди за результатами роботи Товариства у 2018 та 2020 роках у розмірах 21 294,23 грн та 3 261,18 грн, з яких суми до виплат складають 19 910,09 грн та 3 049,21 грн відповідно;
- ОСОБА_1 , у відповідності до переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів від ПАТ "Центренерго", є акціонером ПАТ "Центренерго" та володіє простими іменними акціями, що не заперечується відповідачем, і, з урахуванням розміру дивідендів на 1 просту іменну акцію за результатами роботи ПАТ "Центренерго" у 2018 році - 0,54046261572 грн, позивачу у період з 10.06.2021 до 30.10.2021 відповідачем мали бути сплачені додаткові дивіденди у розмірі 21 294,23 грн, з яких 19 910,09 грн є сумою безпосередньої виплати з вирахуванням відповідних податків;
- відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували належне виконання ним своїх обов`язків по виплаті додаткових дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності ПАТ "Центренерго" за 2018 рік позивачу у порядку та строки, встановлені рішенням річних загальних зборів акціонерів ПАТ "Центренерго" від 30.04.2021, оформленим протоколом № 2 від 30.04.2021, та рішенням Наглядової ради ПАТ "Центренерго", оформленим протоколом № 16/2021 від 29.04.2021.
Відтак під час розгляду справи № 911/2729/22 Господарським судом Київської області було встановлено факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання з виплати позивачу як акціонеру ПАТ "Центренерго" дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності товариства у 2018 році у визначені рішеннями загальних зборів акціонерів та Наглядової ради ПАТ "Центренерго" порядок та строки, у зв`язку із чим зроблено висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача, зокрема, 19 910,09 грн основної заборгованості з дивідендів, а також 5 473,13 грн інфляційних збитків та 671,00 грн 3 % річних за період з 31.10.2021 по 15.12.2022.
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що станом на дату звернення до суду з позовом у цій справі, заборгованість зі сплати додаткових дивідендів за 2018 рік відповідачем не погашена, що свідчить про тривале невиконання ПАТ "Центренерго" рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22, а отже, про наявність підстав для нарахування на наявну у відповідача згідно з таким рішенням заборгованість 3 % річних та інфляційних втрат, а також донарахування пені на заборгованість з виплати дивідендів за 2018 рік за період, що не був охоплений рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказав, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача та доказів, які б підтверджували підстави для нарахування зазначених у позові відповідних сум; у позовові ОСОБА_1 вказує як підставу даного позову - невиконання рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2023, тоді як копію такого рішення до матеріалів справи не долучає; рішення суду не може бути підставою цього позову, а також не може підмінювати собою відповідні докази, які мають бути надані позивачем, оскільки саме первинні документи, що свідчать про цивільно/господарсько-правові відносини сторін, можуть підтверджувати заборгованість; оскільки положення Закону України "Про акціонерні товариства" чи інших нормативно-правових актів не встановлюють розмір, порядок обчислення пені і обмеження її розміру, а положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначають лише порядок обчислення пені і обмеження її розміру, - позовна вимога про стягнення штрафних санкцій у розмірі 24 047,00 грн є безпідставною.
Додатково, посилаючись на обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації проти України та спричинений відповідними діями складний фінансовий стан ПАТ "Центренерго", відповідач просив суд, у випадку прийняття рішення про задоволення позову, зменшити розмір 3 % річних та інфляційних втрат на 99 %.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Серед основних конституційних засад судочинства визначено обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22 установлено факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання з виплати позивачу як акціонеру ПАТ "Центренерго" дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності Товариства у 2018 році у визначені рішеннями загальних зборів акціонерів та Наглядової ради ПАТ "Центренерго" порядок та строки, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ "Центренерго" задоволено частково та стягнуто з ПАТ "Центренерго" на користь ОСОБА_1 19 910,09 грн основної заборгованості з дивідендів, 5 473,13 грн інфляційних збитків, 671,00 грн 3 % річних, 2 080,81 грн судового збору та 26,80 грн інших витрат, пов`язаних з розглядом справи. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення набрало законної сили, відтак обставини, встановлені означеним рішенням, повторному доказуванню не підлягають. 
Згідно з положенням частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.
Аналізуючи положення частини сьомої статті 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 зробила висновок про те, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.06.2024 у справі № 910/3646/23 виснується "…що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.
Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі, не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.".
Таким чином, рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити.
Звертаючись до суду з даним позовом у справі № 911/2651/25, ОСОБА_1 вказує про невиконання відповідачем рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22, у зв`язку із чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення 2 060,05 грн 3 % річних, 6 815,07 грн інфляційних втрат та 24 047,26 грн штрафних санкцій.
Перевіряючи доводи скаржника щодо помилковості здійсненого судом першої інстанції розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів встановила таке.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Отже, наявність судового рішення про стягнення основної заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 902/330/17).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц, а також у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 922/795/19.
Отже, наявність судового рішення не свідчить про припинення зобов`язання, а тому наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені частиною другою статті 625 ЦК України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Відтак, у розумінні положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач як кредитор вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Позивач, звертаючись до суду з даним позивом, здійснив нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на загальну стягнуту рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2023 у справі № 911/2729/22 суму в розмірі 26 054,22 грн, що включає 19 910,09 грн основної заборгованості з дивідендів, 5 473,13 грн інфляційних збитків, 671,00 грн 3 % річних.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Основна заборгованість у розмірі 19 910,09 грн виникла у зв`язку з несплатою відповідачем дивідендів за 2018 рік, на яку, відповідно до заявлених позовних вимог, підлягають нарахуванню 3 % річних та інфляційні втрати за заявлений позивачем період прострочення виконання грошового зобов`язання.
Разом з тим, у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновків касаційного суду у постановах від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13 (на яку посилався суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення) та від 14.01.2020 у справі № 924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної у цих нормативних актах.
Відтак, розрахунок інфляційних втрат за заявлений позивачем період має відбуватися з урахуванням інфляційної складової основного боргу за попередній період, який у цьому випадку складає 25 383,22 грн (19 910,09 грн + 5 473,13 грн).
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11.11.2025 у справі № 922/4758/24.
Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо необхідності нарахування інфляційних втрат виключну на суму основного зобов`язання.
Отже, втрати від інфляції за період з 16.12.2022 по 31.07.2025 підлягають нарахуванню на проіндексовану заборгованість зі сплати дивідендів у сумі 25 383,22 грн. Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, не виходячи при цьому за період, визначений позивачем, суд апеляційної інстанції встановив, що розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 6 353,41 грн.
Місцевий господарський суд, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення процентів річних, не виходячи при цьому за межі періоду, заявленого позивачем, встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 1 567,71 грн.
Апеляційний господарський суд, у свою чергу, встановив, що здійснений судом першої інстанції розрахунок 3 % річних є арифметично правильним та здійснений у відповідності з приписами чинного законодавства.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що з огляду на вимоги ч. 1 та 2 ст. 2, ч. 5 ст. 236 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми інфляційних втрат та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань.
Отже, процесуальним законодавством не покладено на суд обов`язок наводити в рішенні суду здійсненний ним розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, у зв`язку із чим доводи скаржника про ненаведення місцевим господарським судом власного розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат є неспроможними. 
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 18 265,34 грн пені, нарахованої за період з 16.12.2022 по 31.07.2025 на 19 910,09 грн боргу, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 216 ГК України (чинного на момент виникнення правовідносин) встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно із ч. 1 ст. 218 ГК України (чинного на момент виникнення правовідносин) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Частиною другою статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що між сторонами відсутні договірні зобов`язання, тобто відсутній договір, в якому визначено розмір пені за прострочення грошового зобов`язання. Також норми законодавства, що діяло в період, за який нараховується пеня, не передбачали ставку (розмір) пені, який підлягає стягненню у разі відповідного прострочення, як і відсутній спеціальний нормативний акт, який би визначав її розмір. У свою чергу Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначає лише обмеження ставки нарахування пені, а не її розмір.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.09.2019 у справі № 908/1501/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.
Відтак висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ПАТ "Центренерго" пені в розмірі 18 265,34 грн є правильним.
Доводи скаржника щодо неправильно здійсненого судом першої інстанції розподілу судових витрат, а саме невключення до таких витрат послуг поштового зв`язку, що підтверджуються поштовими квитанціями, колегією суддів відхиляються з огляду на таке.
Положеннями частини першої статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
За умовами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява № 19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Натомість, як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , останньою вказано, що судові витрати будуть складатись: із судового збору у розмірі 3 028,00 грн, послуг пошти у розмірі 200,00 грн та послуг адвоката в розмірі 20 000,00 грн, однак матеріали справи не містять заяви позивача з конкретизацією понесених нею під час розгляду справи № 911/2651/25 судових витрат та визначенням таких сум, які підлягають стягненню за результатами розгляду справи з відповідача.
Разом із тим, колегія суддів зазначає, що процесуальний закон не наділяє суд повноваженнями визначати замість позивача вартість понесених останнім судових витрат за умови зазначення позивачем лише попереднього (орієнтовного) розрахунку та, відповідно, відносити наявні в матеріалах справи документи до доказів на підтвердження судових витрат.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника, що відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Приписами ч. 2 ст. 244 ГПК України унормовано, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні шляхом часткового задоволення вимоги про стягнення з ПАТ "Центренерго" на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат, що становить 6 353,41 грн. 
Судові витрати
Згідно із ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За загальним правилом, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).
З урахуванням викладеного, зважаючи на зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат, вказане рішення належить змінити і в частині розподілу судового збору, з огляду на що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 893,70 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У свою чергу, судові витрати, понесені сторонами в суді апеляційної інстанції, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.
З огляду на розмір задоволених вимог апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 334,91 грн у рахунок відшкодування витрат, понесених позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2025 у справі № 911/2651/25 в частині стягнення інфляційних втрат та розподілу судового збору змінити.
3. Викласти мотивувальну частину рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2025 у справі № 911/2651/25 в редакції цієї постанови.
4. Викласти пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2025 у справі № 911/2651/25 в такій редакції: 
"2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (вул. Рудиківська, буд. 49, смт Козин, Обухівський р-н, Київська обл., 08711, ідентифікаційний код 22927045) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ):
- 1 567 (одну тисячу п`ятсот шістдесят сім) грн 71 коп. 3 % річних;
- 6 353 (шість тисяч триста п`ятдесят три) грн 41 коп. інфляційних втрат;
- 893 (вісімсот дев`яносто три) грн 70 коп. судового збору.".
5. В іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2025 у справі № 911/2651/25 залишити без змін.
6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (вул. Рудиківська, буд. 49, смт Козин, Обухівський р-н, Київська обл., 08711, ідентифікаційний код 22927045) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 334 (триста тридцять чотири) грн 91 коп.
7. Видачу наказів доручити Господарському суду Київської області.
8. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
9. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 23.04.2026.

Головуючий суддя А.М. Демидова 

Судді О.О. Євсіков

І.П. Ходаківська