Справа № 758/4903/22 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1 
Провадження №11-кп/824/1153/2026 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
10 березня 2026 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду 
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 , 
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 та заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року, яким:
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , уродженця м Донецьк, громадянина України, українця, освіта середня технічна, одруженого, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,-
визнано винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову повторно вчинив корисливий злочини за наступних обставин.
Так, 13 травня 2022 року, близько 20 год. 30 хв., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував біля буд. 3-а, по пров. Порика в м. Києві, де побачив раніше не знайому ОСОБА_11 , з мобільним телефоном в руці, в цей час у ОСОБА_12 , виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_13 , 13 травня 2022 року, близько 20 год. 32 хв., знаходячись біля буд. 3-а, по пров. Порика в м. Києві, з метою власного збагачення, діючи з корисливих мотивів підійшов з заду до ОСОБА_11 , та обхопив її шию однією рукою, а іншою рукою шляхом ривка намагався вирвати з руки ОСОБА_11 мобільний телефон «Redmi 9а» синього кольору ЕМЕІ НОМЕР_2, модель m2006C3LG, 23 Gb, вартістю 4500 гривень. В подальшому, ОСОБА_11 почала голосно кричати, чинити опір, внаслідок чого ОСОБА_13 не зміг вирвати телефон, та відштовхнув останню від чого вона впала на землю. Після чого ОСОБА_13 , намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення, не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий.
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року  ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шість) років 7 (сім) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишено без змін.Строк відбування покарання ОСОБА_7 , ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 13.05.2022. Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_7 , строк його попереднього ув`язнення з 13.05.2022 до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.Вирішено питання речових доказів.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. 
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивований, оскільки суд неправильно встановив фактичні обставини справ та порушив право обвинуваченого на справедливий суд, тобто застосував неналежну правову процедуру.
Апелянт, звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду свою вину у вчиненні замаху на грабіж не визнав, але визнав свою вину у вчиненні хуліганства щодо ОСОБА_14 . 
Судом першої інстанції у вироку зазначено, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 містять суперечливості, однак не вказав, у чому саме ці суперечливості полягають. Разом з тим показання обвинуваченого ОСОБА_7 є цілком логічними, послідовними і не містять суперечливостей.
Апелянт звертає увагу на те, що суд безпідставно відхилив версію сторони захисту, відповідно до якої ОСОБА_7 не мав наміру заволодіти мобільним телефоном потерпілої і не намагався зробити це. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу, що допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили, що обвинуваченийнамагався відібрати у потерпілої телефон.
Також, поза увагою суду залишилось те, що зовнішній вигляд сумки і пакету, а саме довжина їх ручок, свідчить про те, що єдиною можливістю для ОСОБА_7 нести ці речі було нести їх, тримаючи в руці. За таких обставин, оскільки однією рукою обвинувачений ОСОБА_7 обхопив потерпілу за шию, а іншою тримав сумку і пакет, він не мав вільної руки для того, щоб намагатися нею вихопити у потерпілої мобільний телефон.
Захисник стверджує, що дії обвинуваченого полягали в тому, що він, обійнявши потерпілу, намагався познайомитися з нею. При цьому такі дії були несподівані для  ОСОБА_14 , оскільки ОСОБА_7 , нічого не кажучи, раптово підійшов до неї ззаду і обхопив її рукою в той час, коли вона розмовляла по телефону. Через це потерпіла злякалась і, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, помилково сприйняла дії ОСОБА_7 як такі, що були спрямовані на заволодіння її телефоном.
Відтак, неадекватна поведінка ОСОБА_7 , який в неприйнятний спосіб намагався познайомитися з потерпілою і після її падіння не допоміг їй піднятися, пояснюється тим, що ОСОБА_7 проходив замісну лікувальну терапію, приймаючи від наркозалежності сильнодіючі медичні препарати. Окрім того, суд не звернув увагу на те, що при затриманні обвинуваченого були вилучені документи і медичні препарати, які також підтверджую у обвинуваченого замісну лікувальну терапію, приймаючі від наркозалежності сильнодіючі медичні препарати. 
Захисник звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , значно переважаючи потерпілу у фізичній силі і маючи реальну можливість відібрати у потерпілої телефон, не зробив цього, що підтверджує те, що у дійсності наміру цього робити у  ОСОБА_7 не було. Вказаним обставинам судом першої інстанції також не надано належної оцінки.
Відтак, на думку апелянта, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, вбачається, що за результатами судового розгляду не було доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами, що за вказаних в обвинувальному акті обставин обвинувачений  ОСОБА_7 вчинив замах на грабіж. 
В свою чергу, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_15 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Подільського районного суду м. Києва від 20.06.2024 в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, не відповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі. 
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, прийшов до висновку, про достатність доказів для визнання ОСОБА_7 винуватим у тому, що він своїми умисними діями, які виразились у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненого в умовах воєнного стану, коли він з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України.
Однак, прокурор вважає, що висновки суду про можливість виправлення обвинуваченого із застосуванням до нього обраного розміру покарання суперечать принципу справедливості покарання та не відповідають його меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Апелянт зазначає про те, що санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. За приписами ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Відтак, кримінальне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. ст. 186 КК України не може бути більшим за 6 років 8 місяців позбавлення волі. При цьому, враховуючи зміст та правила ч. 3 ст. 68, ч. 4 ст. 186 КК України, розмір кримінального покарання менший за 6 років 8 місяців позбавлення волі може бути призначений обвинуваченому виключно в порядку ст. 69 КК України.
Прокурор звертає увагу на те що, в даному кримінальному провадженні положення ст. 69 КК України до обвинуваченого обґрунтовано не застосовувалися. Підстав для призначення обвинуваченому кримінального покарання у розмірі меншому за найнижчу межу санкції ч. 4 ст. 186 КК України, в порядку ст. 69 КК України, в ході судового розгляду не встановлено. За таких обставин, внаслідок неправильного застосування ч. 3 ст. 68, ч. 4 ст. 186 КК України, обвинуваченому призначено покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
За таких обставин, прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. 
Заслухавши доповідь судді, 
пояснення захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу захисника та просила її задовольнити, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав позицію свого захисника,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку вказаних вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції в частині фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у його вчиненні та правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України стверджуються зібраними у справі доказами.
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині передбаченому ч. 3 ст 15, ч 4 ст. 186 КК України не визнавав повністю, оспорював фактичні обставини та по суті пред`явленого обвинувачення та дав показання, що він дійсно 13 травня 2022 року йшов повз будинок 3-а, по пров. Порика в м. Києві, з сумкою на плечі, пакетом в лівій руці та рюкзаком на спині. Біля будинку побачив раніше не знайому потерпілу ОСОБА_11 , яка йому сподобалась і він захотів з нею познайомитись, і, він підійшов до неї справа мовчки і доторкнувся рукою і обійняв за шию, а вона почала кричати. Вона не відштовхувалась від нього. Коли вона почала кричати, то він пішов від неї далі по дорозі. Телефон він не бачив і не виривав. Пройшовши метрів 50 його зупинили працівники поліції. Він не збирався викрадати телефон потерпілої да ще і з застосування насильства. Повністю заперечує пред`явлене йому обвинувачення бо хотів просто познайомитись з дівчиною.
Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим та доводи апеляційної скарги, суд першої інстанції ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані сторонами провадження, дійшов вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджується наступними доказами.
Так, з показань допитаної в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_14 вбачається, що вона поверталась ввечері 13 травня 2022 року з роботи додому. Йшла по пр В. Порика 3 між будинками 3 та 3-А, розмовляла по телефону в навушниках, телефон тримала в руках. Раптово з лівої сторони від неї підійшов обвинувачений і поклав на неї руку, вона подумала що це хтось знайомий і повернулась і побачила незнайому людину, в цей час обвинувачений почав міцно стискати її шию, а другою рукою почав виривати телефон, і, вона почала кричати, і, тоді обвинувачений кинув її на асфальт.
Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 пояснив, що він був на пр В. Порика 3-А біля другого парадного де зустрів сусідку яка повідомила, що біля третього парадного у їх сусідки ОСОБА_14 намагались відібрати телефон. Обвинувачений вийшов на нього і він його затримав. Обвинувачений намагався втекти, але йому вдалось його затримати. Обвинувачений показав свій паспорт та довідку про перебування в наркологічному диспансері. У обвинуваченого був рюкзак, який був на плечах ззаду, в руках сумка. В рюкзаку були речі обвинуваченого. Обвинувачений був в неадекватному стані, запаху алкоголю не було, що це був за стан він не знане. Закатувались очі, поведінка неадекватна, стан схожий на наркотичний. Він намагався ампули, які у нього були, то сховати то викинути.
Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона прогулювалась із коляскою у дворі будинку біля 20 год вечора на пр В. Порика 3-А. приблизно метрів 200-300 від неї побачила як обвинувачений тримав дівчину і потім штовхнув потерпілу і вона впала на бік на асфальт, вона наздогнала обвинуваченого, який почав тікати, і запитала навіщо він це зробив, він одразу почав знімати з себе сумку і кидати її. Вона покликала сусіда ОСОБА_16 на допомогу та пояснила йому що сталось і він затримав обвинуваченого. Підійшла до них потерпіла і розповіла що сталось і що хотів від неї обвинувачений, що він захватив її і хотів забрати телефон, але вона міцно тримала телефон і він не зміг вирвати у неї телефон. Потерпіла сказала що вже викликала поліцію. Поки їхала поліція то обвинувачений був в неадекватному стані, не розумів де він знаходиться, не міг відповісти як його звати, його прізвище, спочатку казав одне, потім друге, розкидав свої речі. Коли приїхала поліція то обвинувачений сказав поліцейським, що це нібито ми напали на нього. Сказав що приймає ліки від наркотичної залежності, сказав що довідку купив.
Крім того, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджуються наступними письмовими доказами, які були безпосередньо досліджені місцевим судом:
- даними витягу з ЄРДР від 13.05.2022, відповідно до якого, 13.05.2022 приблизно о 20 год 30 хв ОСОБА_7 перебуваючи за адресою м Київ пров Порика 3-А шляхом ривка здійснив спробу відкрито заволодіти мобільним телефоном ОСОБА_14 , однак з причин що не залежали від його волі не вчинив усіх дій які вважав необхідними для доведення злочину до кінця;
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.05.2022, відповідно до якого, потерпіла ОСОБА_14 заявила, що 13.05.2022 приблизно о 20 год 30 хв ОСОБА_7 перебуваючи за адресою м. Київ пров Порика 3-А шляхом ривка здійснив спробу відкрито заволодіти її мобільним телефоном «редмі»;
- даними рапорту від 13.05.2022, відповідно до якого 13.05.2022 о 20 год 30 хв ОСОБА_7 перебуваючи за адресою м Київ пров Порика 3-А шляхом ривка здійснив спробу відкрито заволодіти мобільним телефоном ОСОБА_14 , однак з причин що не залежали від його волі не вчинив усіх дій які вважав необхідними для доведення злочину до кінця;
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2022 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_14 впізнала на фото 1 ОСОБА_7 , який 13.05.2022 о 20 год 30 хв перебуваючи за адресою м. Київ пров Порика 3-А шляхом ривка здійснив спробу відкрито заволодіти мобільним телефоном;
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2022, відповідно до якого свідок ОСОБА_18 впізнала на фото 1 ОСОБА_7 , який 13.05.2022 о 20 год 30 хв ОСОБА_7 перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 шляхом ривка здійснив спробу відкрито заволодіти мобільним телефоном ОСОБА_14 ;
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.05.2022 відповідно до якого свідок ОСОБА_16 впізнав на фото 1 ОСОБА_7 , який 13.05.2022 о 20 год 30 хв перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 шляхом ривка здійснив спробу відкрито заволодіти мобільним телефоном ОСОБА_14 ;
- даними протоколу огляду місця події від 13.05.2022, відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон потерпілої, а саме мобільний телефон «Redmi 9а» синього кольору ЕМЕІ НОМЕР_2, модель m2006C3LG, 23 Gb з чохлом червоного кольору;
- даними протоколу затримання особи від 13.05.2022, відповідно до якого моментом фактичного затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є 13.05.2022 о 20 годині 30 хвилин;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16.06.2022, відповідно до якого, за участі потерпілої ОСОБА_14 , понятих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , було проведено слідчий експеримент. Жодних зауважень від учасників не зазначено;
- даними протоколу огляду від 20.05.2022 слідчий СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві провів огляд речей, вилучених під час затримання на АДРЕСА_3 13.05.2022;
- даними Висновку судово-психіатричної експертизи № 173 від 09.06.2022, відповідно до якого « ОСОБА_7 на період кримінального правопорушення, у скоєнні якого він обвинувачується, стійким хронічним психічним розладом не страждав. За своїм психічним станом під час кримінального правопорушення, у скоєнні якого він обвинувачується, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.»;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 10.04.2024, відповідно до якого, за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 , понятих ОСОБА_21 ОСОБА_22 , було проведено слідчий експеримент. Без потерпілої ОСОБА_14 . Захисником зазначені зауваження щодо проведення слідчого експерименту, від інших учасників зауваження відсутні. 
Дослідивши вказані докази та надавши їм належну юридичну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності кожного доказу, а сукупності зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.
Так, під час апеляційного розгляду захисник обвинуваченого заявила клопотання про повторне дослідження доказів, однак, колегіє суддів відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки у ході судового розгляду була досліджена достатня кількість належних та допустимих доказів, які дають змогу суду відтворити обставини вчинення кримінального правопорушення та зробити висновок про винуватість особи у його вчиненні, без повторного дослідження доказів.
Апеляційна скарга захисника обвинуваченого не містить обґрунтованих доводів, які би указували на незаконність ухваленого вироку та наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, так само вказані підстави не навів захисник обвинуваченого і в судовому засіданні.
Наведені обвинуваченим та підтверджені захисником в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обставини про те, що ОСОБА_7 не мав наміру заволодіти мобільним телефоном потерпілої, аобійнявши потерпілу, намагався познайомитися з нею, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначена обвинуваченим версія подій не підтверджується жодними дослідженими доказами та, на думку колегії суддів, є обраним способом захисту щодо уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.
Крім того, вказані обставини були ретельно перевірені судом першої інстанції із наданням відповідної мотивованої оцінки, яка відображена у оскаржуваному судовому рішенні.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги захисника про те, що допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили, що обвинувачений намагався відібрати у потерпілої телефон, оскільки вони не спростовують встановлені судом фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та у сукупності із іншими доказами, які містяться в матеріалах провадження, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника є такими, що не впливають на законність та обгрунтованість оскаржуваного вироку та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Наведене у своїй сукупності вказує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника обвинуваченого та відсутність підстав для її задоволення.
Разом з цим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом положень ч. 3 ст. 68 КК України колегія суддів вважає обґрунтованими.
Як вбачається з вироку Подільського районного суду м. Києва від 20.06.2024, обвинувачений ОСОБА_7 засуджений за вчинення незакінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненого в умовах воєнного стану, коли він з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України. Особливості призначення покарання за незакінчене кримінальне правопорушення врегульовані положеннями ст. 68 КК України, відповідно до ч. 3 якої за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Однак цих вимог закону при призначенні ОСОБА_7 покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України суд не дотримався.
Санкцією ч. 4 ст. 186 КК України передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, а застосування положень ч. 3 ст. 68 КК України дають підстави стверджувати, що за вчинення замаху на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України максимальне покарання не може перевищувати 6 років і 8 місяців позбавлення волі.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції хоч і вказав про застосування ч. 3 ст. 68 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, однак визначений ним розмір покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 7 місяців не відповідає тому розміру покарання, який суд мав призначити з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України.
Наведене свідчить про неправильне застосування судом положень ч. 3 ст. 68 КК України, яка підлягала застосуванню, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку.
За змістом ч. 1 ст. 420 КПК України, підставою для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, зокрема, необхідність застосування більш суворого покарання.
З огляду на те, що відповідно до положень ч. 3 ст. 68 КК України ОСОБА_7 за вчинення незакінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненого в умовах воєнного стану, коли він з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, необхідно призначити покарання у розмірі 6 років і 8 місяців позбавлення волі, тобто у більшому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції, то вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку в цій частині відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити  ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців. В решті вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 615, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 - задовольнити. 
Вирок Подільського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року щодо  ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити  ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4