Справа № 755/3098/26
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
за участі прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №120261000040000022 від 05.01.2026 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого: 
- Дніпровським райсудом м. Києва від 01.02.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років п/в, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік;
- Дніпровським райсудом м. Києва від 20.01.2026 за ч. 2 ст. 190, 71 КК України до 5 року 1 місяця п/в, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 04.01.2026 р. приблизно о 15 год. 50 хв. перебуваючи в м. Київ, по пр-ту Тичини 9 , в приміщенні аптеки «Подорожник» відкрито заволодів тонометром вартістю 1349 грн., чим завдав збитку на вказану суму.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення ОСОБА_4 усвідомлюючи, що за його діями спостерігають сторонні особи, підійшов до полиці з товаром та взяв упаковку із тонометром «Paramed Indicator-X» закупівельною вартістю 1349 грн. та залишивши приміщення аптеки побіг у невідомому напрямку, зникнувши з місця події, внаслідок чого отримав можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд.
Так, в результаті своїх злочинних дій, що виразились у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому у період воєнного стану, ОСОБА_4 завдав ТОВ «Подорожник» матеріальну шкоду на загальну суму 1349 грн..
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, підтвердив обставини зазначені в обвинувальному акті та судом встановлено, що він вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції. Крім того щиро розкаявся у скоєному, зазначивши, що вчинив кримінальне правопорушення, через скрутне матеріальне становище. 
Враховуючи ті обставини, що обвинувачений  ОСОБА_4  в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, визнав обставини вчиненого правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення; судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд вважає можливим, відповідно до положень ст. 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується  ОСОБА_4 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.
За таких обставин суд вважає, що вина  ОСОБА_4  у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом доведена у повному обсязі та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України, як викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно в умовах воєнного стану.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому  ОСОБА_4  суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ч.1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та відшкодування матеріальних збитків. 
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
У п. 8 вище вказаної постанови Пленуму зазначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за конкретний злочин може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Призначаючи ОСОБА_4 міру покарання, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України також враховує щире каяття обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Окрім того, суд враховує особу обвинуваченого, який є сиротою, має на утриманні бабусю ОСОБА_5 пенсійного віку, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , а також те що обвинувачений є внутрішньо переміщеною особою (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.04.2022 №3004-5001194796). Суд визнає дані обставини, такими які пом`якшують покарання та істотно впливають на розмір покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та вважає за можливе призначити  ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 186 КК України, більш м`яке покарання, аніж передбачене законом.
Визначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, вважає за доцільне застосувати покарання у виді позбавлення волі наближене до мінімальної межі санкції ч. 4 ст. 186 КК України. При цьому з урахуванням особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що його перевиховання й виправлення неможливе без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. 75 КК України, що на думку суду буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Так, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 20.01.2026 ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 5 років 1 місяця.
Отже, при призначенні покарання за даним вироком ОСОБА_4 суд враховує положення ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Таким чином, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому  ОСОБА_4 покарання з урахуванням вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України до ухвалення вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 20.01.2026 за ч. 2 ст. 190, КК України за сукупністю кримінальних правопорушень.
Суд вважає, що дана міра покарання відносно обвинуваченого є достатньою для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід судом у даному кримінальному провадженні не застосовувався.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання речових доказів судом не вирішувалось.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 65-67, 69, 70-72 КК України, ст.ст. 349, 368, 373-376 КПК України,-
У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань з урахуванням вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 20.01.2026 року за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно призначити  ОСОБА_4  покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання, рахувати з дня проголошення цього вироку.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: