П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 570/3641/22
Провадження № 22-ц/4815/653/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.,

учасники справи: 
позивач за первісним позовом/
відповідач за зустрічним позовом – ОСОБА_1 , 
відповідач за первісним позовом/
позивач за зустрічним позовом – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником – адвокатом Петришиним Андрієм Миколайовичем на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року (ухвалене у складі судді Гнатущенко Ю.В.) у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю, стягнення компенсації, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позову вказував, що з 22.01.2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, який 20.09.2022 року рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/4629/21 розірвано.  
Під час шлюбу 28.08.2013 року ними було придбано незавершений будівництвом будинок в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П., який зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 та земельну ділянку з к.н. 5624687401:02:008:0038. Після купівлі-продажу вони завершили будівництво будинку та здали його в експлуатацію. Відповідно до довідки ДФМУ від 27.09.2022 року вартість житлового будинку із земельною ділянкою становить 3 684 829,40 грн. 
Просив суд визнати житловий будинок та земельну ділянку з к.н. 5624687401:02:008:0038 за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділити це нерухоме майно між ним та відповідачем по частині кожному; в порядку поділу нерухомого майна визнати за ним право власності на частину житлового будинку та земельної ділянки з к.н. 5624687401:02:008:0038 на АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на відповідачку.
19.10.2022 року ОСОБА_2 звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області із зустрічним позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю, стягнення компенсації.
Вказувала, що 22.06.2007 року вона, її мати ОСОБА_4 та брат продали квартиру АДРЕСА_2 на підставі угоди про завдаток від 17.06.2007 р., де вказано, що її мати ОСОБА_4 отримала завдаток у розмірі 500 доларів США та зобов`язується до 25.06.2007 р. укласти договір купівлі-продажу квартири за 165 000 грн., що еквівалентно 33 000 грн. доларів США. Після відчуження квартири вона отримала 11 000 доларів США, що дорівнює вартості її частки у квартирі. 
10.04.2007 року ОСОБА_2 уклала договір №Б-10/04-2 ИФ купівлі-продажу цінних паперів та фактично придбала квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 51,13 кв.м., право власності на яку було зареєстровано 26.03.2008 р., тобто до укладення шлюбу.
27.08.2013 року вона продала квартиру АДРЕСА_4 , за 295 200 грн., що еквівалентно 37 000 дол. США. В пункті 14 договору вказано, що квартира є особистою приватною власністю.
Тому, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, вона мала особисті приватні кошти у розмірі 48 000 доларів США, які отримала за рахунок продажу особистого приватного майна, отриманого до шлюбу.
28.08.2013 р. вона уклала два договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які посвідчені приватним нотаріусом Рівненського РНО Олинець В.П., що є предметом первісного позову.
Загалом нею було витрачено 358 711 грн, що еквівалентно 46 000 дол США, які були її особистим приватним майном, - відповідно, об`єкт незавершеного будівництва та земельна ділянка, придбані нею 28.08.2013 р, є її особистою приватною власністю.
Відповідач на момент одруження був безробітним, а лише з 2012 року працював водієм інкасаторського авто, коштів, які він отримував ледве вистачало для придбання продуктів і забезпечення сім`ї.
У період шлюбу вона також мала самостійний дохід у вигляді стипендії та виконувала на замовлення написання робіт (дипломні та інші), відповідно, приймала участь в утриманні сім`ї навіть у декретній відпустці, зважаючи на малий дохід відповідача.
ОСОБА_1 не є співвласником спірних будинку та земельної ділянки, адже вони були придбані виключно за кошти, отримані нею за рахунок продажу майна, яке вона набула до шлюбу.
Ремонт незавершеного будівництва здійснювали вона та її батьки, відповідач коштів не надавав. Після продажу квартири вони з відповідачем певний період проживали в орендованій квартирі. Коштів ні в неї, ні у відповідача достатніх не було, тому її батьки прийняли рішення допомогти їй.
08.05.2015 року вони з батьком ОСОБА_7 уклали договір про спільну діяльність у будівництві. Її мати мала депозитний рахунок, після закриття якого 03.03.2015 р., кошти були витрачені на добудову її будинку. Мати також віддавала частину своєї зарплати на будівельні матеріали. Окрім того, вона була членом кооперативу "ГБК "Ялина", де отримала гараж. Вказаний гараж було продано 17.07.2014 р. за 5500 дол.США. Ці кошти були спрямовані на добудову її будинку. Батько періодично їздив на заробітки у Польщу, май постійний хороший дохід. Відповідно, її батьки мали кошти для добудови її будинку, що підтверджується фіскальними чеками на суму 2554414 грн. та показаннями свідків. 
Відповідач не допомагав ні коштами, ні особистими трудовими зусиллями у будівництві. Також ні вона, ні відповідач за зустрічним позовом не мали достатніх коштів для купівлі будівельних матеріалів та оплати будівельних робіт. Відповідач з моменту одруження до 23.07.2012 року був безробітним. Згодом працював водієм на інкасаторській машині, додому повертався пізно. Заробіток був малий. Він брав мікрокредити на свої потреби, коштів на утримання сім`ї майже не мав. Важливим моментом є та обставина, що відповідач зловживав спиртними напоями і його дохід не міг повноцінно забезпечувати потреби сім`ї, зокрема і оплачувати будівництво. Відповідач також постійно вчиняв сварки та стверджував, що нічого в будинку та біля нього робити не буде, бо це її будинок, якщо вона хоче, то щоб сама займалася будівництвом. Вона здійснювала все документальне оформлення, сплачувала всі комунальні послуги, всі договори укладені з нею. Вони оформили субсидію. Після того, як вона подала позовну заяву до суду про розірвання шлюбу, відповідач вкрав у неї частину документів, пов`язаних із будівництвом, в тому числі і чеки про придбання будівельних матеріалів.
30.07.2019 р. за спільні кошти вони з відповідачем придбали авто Opel Omega 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстровано на відповідача, це авто є спільним подружнім майном та підлягає поділу.
Згідно із інформацією на сайті Авторіа середня ринкова вартість спірного авто 2400 доларів США, їй належить половина – 1200 доларів США, що еквівалентно 49 080 грн. 
Просила визнати її особистою приватною власністю житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку к.н. 5624687401:02:008:0038; визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль Opel Omega 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі/кузова/рами НОМЕР_2 та в порядку поділу майна виділити у власність ОСОБА_1 авто і стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок поділу авто грошову компенсацію ринкової вартості авто у розмірі 49 080 грн. 
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – задоволено. 
Визнано житловий будинок та земельну ділянку з к.н. 5624687401:02:008:0038 за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділено це нерухоме майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частині кожному.
У порядку поділу нерухомого майна визнано за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку та земельної ділянки з к.н. 5624687401:02:008:0038 на АДРЕСА_1 .
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю, стягнення компенсації задоволено частково.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку к.н. 5624687401:02:008:0038 – відмовлено.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль Opel Omega 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі/кузова/рами НОМЕР_2 .
У порядку поділу майна виділено у власність ОСОБА_1 авто Opel Omega 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі/кузова/рами НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок поділу авто грошову компенсацію середньої ринкової вартості авто у розмірі 49 080 грн. 
Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль Opel Omega 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі/кузова/рами НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати – судовий збір у розмірі 7443 грн. судового збору згідно квитанції №67 від 26.09.2022 р. 
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду,  ОСОБА_2 , через її представника – адвоката Петришина Андрія Миколайовича, оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Наявність заяви ОСОБА_1 , посвідченої 28.08.2013 приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинець В.П., за реєстровий номером 2455, не є допустимим доказом факту придбання спірного будинку за спільні кошти подружжя та не підтверджує належність будинку до спільної сумісної власності.
Пояснює, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем, ОСОБА_2 мала особисті приватні кошти у розмірі 48 000 доларів США, які отримала за рахунок продажу особистого приватного майна, отриманого до шлюбу.
ОСОБА_1 , будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, сам неодноразово стверджував, що квартира   АДРЕСА_5  є власністю ОСОБА_2 і після продажу цієї квартири 27 серпня 2013 року, за отримані кошти від її продажу 28 серпня 2013 року було придбано у власність недобудований житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером 5624687401:02:008:0038.
Доводи ОСОБА_1 про вкладення ним у будівництво будинку 15000 дол США не підтверджено жодними належними доказами.
Просить суд скасувати рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року у справі № 570/3641/22 в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити повністю.
Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю в повному обсязі.
У решті рішення суду не оскаржується.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 22.01.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис 57 (а.с. 4 т.1). 
У період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 набула у власність житловий будинок загальною площею 264,4 кв.м., житловою площею 83,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.02.2016 р. н.і.д. 54208506 (а.с. 48), а також земельну ділянку, площею 0,15 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна діянка), к.н. 5624687401:02:008:0038, за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с. Обарів, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 44, том 1).
30.07.2019 р. ОСОБА_1 набув у власність транспортний засіб марки Opel модель Omega н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузов) НОМЕР_2 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та Витяг з ЄДР МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 19.10.2022 р. (а.с.94-95, 97, 214 т.1)
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.09.2022 року у справі 570/4629/21 (Номер провадження 2/570/254/2022) шлюб між сторонами розірвано.
Вважаючи житловий будинок та земельну ділянку об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 звернувся до суду для вирішення спору про їх поділ. У свою чергу, ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання вказаних об`єктів нерухомого майна її особистою власністю та поділ належного ОСОБА_1 транспортного засобу як спільного сумісного майна подружжя.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певній об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спростовуючи поширення на житловий будинок та земельну ділянку правового режиму спільного сумісного майна подружжя, ОСОБА_2 покликалася на придбання вказаного майна за кошти, що були виручені від продажу належної їй на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_6 .
Згідно договору від 13.07.2013 року, укладеного між ОСОБА_9 (покупець) та ОСОБА_2 (продавець) ОСОБА_9 дала, а ОСОБА_2 одержала на підтвердження укладення у майбутньому та в забезпечення виконання договору купівлі-продажу нерухомого майна однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 і належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_4 26.03.2008 Виконавчий комітет Рівненської міської ради, завдаток в сумі 8000 грн., еквівалентній 1000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання даного Договору.
Відповідно до п.2 вказаного Договору, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинно бути укладено не пізніше 20.08.2013 р. й посвідчено приватним нотаріусом на вибір покупця.
Згідно п. 4 вказаного Договору, ціна нерухомого майна, яку зобов`язана сплатити ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 не може бути більшою за суму 416 000 грн., еквівалентну 52 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на момент підписання цього договору. (а.с. 240 т.1)
27.08.2013 року ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Олинцем В.П., передала у власність покупцю ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_4 , вартістю 295 200 грн (а.с. 38-39 т.1). 
Згідно п. 2 вищезазначеного договору квартира, що відчужується за цим договором належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради 26.03.2008 р. (розпорядження міського голови №114-р від 29.01.2008 р.). Право власності на нерухоме майно зареєстроване КП РМБТІ 26.03.2008 р. за р.н. НОМЕР_5 , номер запису 37-69537 в книзі 244, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18242779. Право власності на нерухоме майно зареєстровне в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.08.2013 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Матвійчук М.О. за номером запису про право власності 2245588, об`єкт нерухомого майна зареєстровано за реєстраційним номером 141389256101.
28.08.2013 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та покупець ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ) уклали договір купівлі-продажу незавершеного будівництва, об`єкта житлової нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (процент готовності 59%), розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), к.н. 5624687401:02:008:0038, договір купівлі-продажу якої посвідчується одночасно з даним договором. Договір посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П. 28.08.2013 р та зареєстрований в реєстрі № 2456. 
Як убачається із п. 4 вказаного договору купівлі-продажу, продаж об`єкта вчиняється за 295 231 грн, в той час як квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_2 відчужила за 295 200 грн.
Також 28.08.2013 року на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П., зареєстровано в реєстрі №2459, 28.08.2013 р., ОСОБА_2 придбала в ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,15 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), к.н. 5624687401:02:008:0038, що розташована за адресою: с. Обарів Рівненського району Рівненської області. Як убачається із п.4 вказаного договору купівлі-продажу, продаж об`єкта вчинено за 63480 грн.
Згідно доводів ОСОБА_2 на придбання будинку та земельної ділянки нею витрачено особисті кошти у розмірі 358711 грн, що еквівалентно 46000 дол США, які вона мала від продажу квартири АДРЕСА_4 , а також від продажу її матір`ю та братом квартири АДРЕСА_2 , де вона мала частку, за яку отримала від них - 11 000 доларів США, які ОСОБА_1 не спростовані.
Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази та обставини справи, а саме факт укладення ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна на наступний день після відчуження нею квартири АДРЕСА_4 , яка належала їй на праві приватної власності, враховуючи приблизно однакову вартість вказаних об`єктів нерухомого майна, апеляційний суд доходить висновку про придбання  ОСОБА_2 незавершеного будівництва, об`єкта житлової нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (процент готовності 59 %) та земельної ділянки, на якій вказаний об`єкт розташований, за особисті кошти, отримані від продажу належного їй на праві особистої приватної власності майна.
Таким чином, згідно положень ст. 57 СК України наявні достатні правові та фактичні підстави для визнання спірного майна особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки останньою, за допомогою належних та допустимих доказів, спростовано презумпцію спільності майна подружжя.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договорів купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, з огляду на наступне.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).
Згідно положень сімейного законодавства статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). 
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
ОСОБА_2 , за допомогою належних та допустимих доказів, оцінених судом за правилами ст. 89 ЦПК України, спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на незавершене будівництво - об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (процент готовності 59 %) та земельну ділянку, на якій вказаний об`єкт розташований, оскільки це нерухоме майно придбано за її особисті кошти, отримані від продажу належного їй на праві особистої приватної власності майна.
Надана ОСОБА_1 згода на придбання ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна, не може автоматично свідчити про належність такого нерухомого майна до спільної сумісної власності подружжя, без належного дослідження судом усіх обставин справи, зокрема джерела походження коштів, за які таке майно було набуте.
Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 03.06.2024 р у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23).
Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц (провадження 14-43цс22) Велика Палата Верховного Суду висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
У спорі, який перебуває на розгляді апеляційного суду, наявність нотаріально засвідченої згоди ОСОБА_1 на придбання дружиною спірного нерухомого майна не спростовує факту придбання такого майна за особисті кошти ОСОБА_2 . 
Стосовно доводів ОСОБА_1 про вкладенням ним особистих коштів у будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 , апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися здійснені капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. 
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін. 
У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених витрат з боку іншого з подружжя - не власника, однак не визнає їх істотними, то інший з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. 
Другий чинник істотності такого збільшення вартості має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами.
Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу незавершеного будівництва від 28.08.2013 року процент готовності об`єкта житлової нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на момент укладення договору складав 59 %.
Згідно наданих ОСОБА_1 у розпорядження суду чеків, накладних та квитанцій ним придбавалися будівельні матеріали та господарчі товари на загальну суму 59 000,00 грн, що не може вважатися істотним збільшенням вартості нерухомого майна.
Оскільки ОСОБА_1 не доведено істотності збільшення вартості нерухомого майна, внаслідок його матеріальних чи фізичних вкладень, його інтереси у спірних правовідносинах можуть бути захищені шляхом заявлення вимоги про компенсацію понесених ним затрат. 
Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя необхідно відмовити, а зустрічний позов  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю, стягнення компенсації підлягає до задоволення у повному обсязі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль Opel Omega 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі/кузова/рами НОМЕР_6 , стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок поділу авто грошову компенсацію середньої ринкової вартості авто у розмірі 49 080 грн та припинено права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль Opel Omega 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі/кузова/рами НОМЕР_2 , сторонами не оскаржено, у цій частині рішення місцевого суду апеляційним судом не переглядається.
Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення, в оскаржуваній частині, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволення позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 у повному обсязі.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 судом відмовлено, понесені ним судові витрати підлягають залишенню за останнім.
Так як зустрічна позовна заява та апеляційна скарга  ОСОБА_2 підлягають до задоволення, з  ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений нею за розгляд справи судом першої інстанції, у розмірі 7443 грн, а також судовий збір, сплачений за розгляд справи судом апеляційної інстанції, у розмірі 21 931,55 грн
На підставі ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, ст. 57, 60, 70 СК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником – адвокатом Петришиним Андрієм Миколайовичем задовольнити.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року, в частині задоволення позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а також в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю  скасувати.
У задоволені позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.
Зустрічний позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю задовольнити.
Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2  житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку к.н. 5624687401:02:008:0038.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 7443 грн – судовий збір, сплачений нею за розгляд справи судом першої інстанції.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 21931,55 грн – судовий збір, сплачений нею за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя      Шимків С.С.

Судді:  Боймиструк С.В. 

Гордійчук С.О.