Справа № 288/1756/25 
Провадження № 2/288/118/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року селище Попільня 
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі: 
головуючого судді - Рудник М. І., 
за участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Попільня Житомирської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцький Юрій Георгійович про надання додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі- відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцький Юрій Георгійович (далі-третя особа) про надання додаткового строку для прийняття спадщини, в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На початку серпня 2025 року позивачу стало відомо, що його баба залишила на його ім`я заповіт, посвідчений 07.10.2019 року в.о. старости с. Лучин Корнинської ОТГ Попільнянського району Житомирської області ОСОБА_5 .
Згідно до вказаного заповіту ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповідає своєму онуку ОСОБА_2 земельну ділянку площею 6,6668 га кадастровий номер 1824783600:01:000:0079. 
При цьому позивачу не було відомо про існування даного заповіту і при його складанні ОСОБА_2 не був присутнім. 
У період посвідчення заповіту позивач був працевлаштований та фактично перебував за межами території України, а саме: перебував в трудових відносин в Чеській Республіці на посаді оператора з 10.05.2019 року по 31.12.2019 року, що підтверджується наданою відповіддю Державної прикордонної служби України. 
Тому копію вищевказаного заповіту позивач раніше не отримував, оскільки з спадкодавцем фактично ніколи не проживав і інформацію про наявність заповіту від спадкодавця чи інших родичів йому не повідомлялась раніше. 
Крім того, у померлої наявні спадкоємці першої черги – її дві доньки, тобто мати позивача - ОСОБА_6 та тітка позивача - ОСОБА_3 . 
Лише на початку серпня 2025 року, тобто після спливу шестимісячного строку з дня смерті баби, позивач від свого батька випадково дізнався, що на його ім`я складено заповіт. При цьому сам заповіт зберігається у матері позивача. 
Фактично отримати заповіт позивач зміг лише наприкінці серпня 2025 року, коли його мати передала йому документ. Затримка в отриманні заповіту обумовлена тим, що через розлучення батьків з 2013 року стосунки між позивачем та його матір`ю суттєво погіршились ще за життя спадкодавця, у зв`язку з чим комунікація між ними була відсутня. Саме тому мати позивача не повідомила його своєчасно про наявність заповіту.
Отримавши заповіт, позивач негайно звернувся за правовою допомогою та направив 01 вересня 2025 року засобами поштового зв`язку заяву про прийняття спадщини, яка була отримана нотаріусом 16 вересня 2025 року.
Проте, лисом нотаріус повідомив, що позивачем пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 баби, який було встановлено по 04 липня 2025 року. Також було повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно вже видано спадкоємцю за законом. 
Поряд з цим. Позивачу взагалі не було повідомлено про відкриття спадкової справи та/або видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, хоча нотаріус має перевіряти інформацію про наявність заповіту через Спадковий реєстр та зобов`язаний забезпечити реалізацію прав спадкоємців, зокрема повідомити їх про відкриття спадкової справи, якщо йому відомо про місце їх проживання чи перебування. 
У даному випадку нотаріус, отримавши інформацію про смерть спадкодавця, мав можливість встановити, що існує заповіт від 2019 року, яким спадкоємцем визначено позивача. Разом із тим, жодних повідомлень чи викликів від нотаріуса позивач не отримував, хоча у заповіті він прямо зазначений як спадкоємець. 
Неповідомлення позивача нотаріусом про відкриття спадкової справи суттєво обмежило його право на своєчасне прийняття спадщини, адже позивач не знав про наявність заповіту, а отже об`єктивно не міг у встановлений законом шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини. 
Ці обставини підтверджують поважність пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки неповідомлення позивача про наявність заповіту та відкриття спадкової справи унеможливило своєчасну реалізацію спадкових прав. 
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що причини пропуску шестимісячного строку на прийняття спадщини є поважними та такими, що не залежали від його волі, у зв`язку із чим просить визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. 
Позивач просить визначити йому додатковий строк, тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.
Відповідач в судові засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином згідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів.
Згідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до Судових викликів № 288/1756/25/43/26 від 05 січня 2026 року та № 288/1756/25/1197/26 від 23 січня 2026 року, № 288/1756/25/2447/26 від 09 лютого 2026 року розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідач ОСОБА_3 повідомлена про судові засідання, які відбудуться 22 січня 2026 року о 09.30 годині, 05 лютого 2026 року о 09.30 годині та 25 лютого 2026 року о 14.00 годині.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України, визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцький Юрій Георгійович в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить дану справу розглядати без його участі. Також надав пояснення по справі. /а.с. 31, 89, 117/
Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10 січня 2025 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 522./а.с. 7/
Відповідно до заповіту, посвідченого 07 жовтня 2019 року ОСОБА_5 в.о. старости с. Лучин Корнинської ОТГ Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_4 заповіла земельну ділянку площею 6,6668 га, кадастровий номер 1824783600:01:000:0079, своєму онуку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 1. /а.с. 8/
Згідно до актового запису про народження № 241, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вказані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Видано свідоцтво серії НОМЕР_2 від 28.03.1996 року. /а.с. 11/
Як вбачається з рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 листопада 2013 року, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розірвано. /а.с. 12/
Відповідно до повідомлення від 05 вересня 2025 року, виданого Державною прикордонною службою України Головний центр обробки спеціальної інформації, ОСОБА_10 за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, виїхав 06 квітня 2019 року за межі території України та 22 грудня 2019 року в`їхав в Україну. /а.с. 13/ 
Згідно до договору про розірвання трудових відносин від 13 грудня 2019 року, ОСОБА_10 (співпрацівник) на підставі трудового договору працює у роботодавця у якості оператора з 10.05.2019. Відповідно до спільної домовленості співпрацівника та роботодавця вищезазначені трудові відносини закінчуються 31.12.2019 року. /а.с. 14-15/
Як вбачається з заяви, направленої на адресу приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцького Ю.Г., ОСОБА_2 приймає спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . /а.с. 16/
Відповідно до відстеження поштового відправлення «Укрпошти», заява ОСОБА_2 вручена одержувачу 16.09.2025 року. /а.с. 17/
Згідно до повідомлення приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцького Ю.Г. № 280/02-14 від 06 жовтня 2025 року, ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , так як строк для подачі заяви про прийняття спадщини після її смерті закінчився 04 липня 2025 року. Також повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, видано спадкоємцю за законом. /а.с. 18/
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 28 серпня 2025 року, актуальна інформація про об`єкт речових прав, про речове право та про державну реєстрацію іншого речового права, а саме: власником земельної ділянки площею 6,6668 га, кадастровий номер 1824783600:01:000:0079, зареєстрована ОСОБА_3 та зареєстровано право оренди даної земельної ділянки. /а.с. 19/
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 21 серпня 2025 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області, спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 6,6668 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце розташування Житомирська область, Житомирський район, Лучинська сільська рада. /а.с. 20/ 
В порядку розгляду вказаної справи судом було витребувано та оглянуто в судовому засіданні копію спадкової справи № 90/2025 щодо спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка містить: - заяву ОСОБА_3 від 28.04.2025 року про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 ; - інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та (заповіти/спадкові договори) від 28.04.2025 року; - свідоцтво про народження ОСОБА_11 ; - Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб відносно ОСОБА_11 ; - свідоцтво про смерть ОСОБА_4 ; - довідку про причину смерті ОСОБА_4 ; - довідку Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області відносно ОСОБА_4 від 24.04.2025 року; - повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_4 ;- витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.04.2025 року; - супровідні листи приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області направлені на адресу ОСОБА_9 , Корнинської селищної ради; - копію заповіту від 07.10.2019 року; - заяву ОСОБА_3 від 21.08.2025 року про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 6,6668 га; - Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 046326; - витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; - інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку; - інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо земельної ділянки площею 6,6668 га; - інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину); - інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відносно земельної ділянки площею 6,6668 га; - інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, а саме: ОСОБА_4 ; - витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (податкові застави) відносно ОСОБА_4 ; - свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.08.2025 року, видане на ім`я ОСОБА_3 ; - витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі; - витяг з Державного реєстру речових прав; - заяву ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 від 29.08.2025 року; - повідомлення приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області направлене на адресу ОСОБА_2 /а.с. 32-68/
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 
Згідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Відповідно до статті 1216 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Тобто, подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року, у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року, у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: тривалу хворобу спадкоємців; велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17, від 03 лютого 2023 р оку у справі № 521/8872/22, від22 березня 2023 року, у справі № 361/8259/18.
Факт усвідомлення спадкоємцем першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом (у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування), який не знав про існування заповіту, наявності в нього права на спадкування та невчинення ним неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк у зв`язку з його необізнаністю про існування заповіту, складеного на його ім`я. Сам факт відмови нотаріуса, за цих обставин, у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину не порушує принцип свободи заповіту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23).
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 зазначила, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.
З огляду на обставини справи, а також правові висновки, сформульовані у вищевказаній постанові, Велика Палата Верховного Суду констатує, що факт усвідомлення позивачем його права на спадкування за заповітом, складеного на його ім`я, за умови невжиття ним жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить як про порушення принципу свободи заповіту, так і про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.
Отже, головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших, правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною.
Крім викладеного, у цій справі також потрібно враховувати ту обставину, що існує спір між двома спадкоємцями, а не з територіального громадою. Відповідач, яка є спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину у встановленому ЦК України порядку, тому поновленням порушених, на переконання позивача, прав відбудеться втручання у право власності відповідача, що не відповідатиме принципу пропорційності, а також це призведе до порушення принципу правової визначеності стосовно іншого спадкоємця, який добросовісно реалізувала власні цивільні права.
Враховуючи вищевикладене та оцінюючи доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що вони не ґрунтуються на доказах з яких можливо зробити висновок про наявність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі вищевикладеного, суд оцінивши докази, подані сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.
Керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року; статтями 1217, 1221, 1262, 1268-1270, 1272 ЦК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 211, 212, 258, 259, 263-265, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцький Юрій Георгійович про надання додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського
районного суду М.І. Рудник