ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/4884/25 пров. № А/857/43363/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі №380/4884/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Головне управління Національної гвардії України про визнання протиправними дій (головуючий суддя Клименко О.М., спрощене позовне провадження, м. Львів), - 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Національної гвардії України (третя особа), в якому просить: - визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в компенсації понесених витратах за лікування (оперативному втручанню та встановленню імплантатів) по договору № 358 від 10 липня 2024 року про надання платних медичних послуг ТОВ «Міжнародним центром нейрохірургії» м. Стрий Львівської області в розмірі 123583,00 грн; - зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити компенсацію по понесених витратах за лікування (оперативному втручанню та встановленню імплантатів) по договору № 358 від 10 липня 2024 року про надання платних медичних послуг ТОВ «Міжнародним центром нейрохірургії» м. Стрий Львівської області в розмірі 123583,00 грн.
Зокрема в адміністративному позові позивач зазначає що за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 отримав бойове поранення. Після отриманого поранення позивач проходив лікування. У зв`язку з відсутністю необхідних фахівців та необхідного обладнання для проведення складної операції у державному медичному закладі позивач був вимушений звернутися (за погодженням та направленням командування військової частини НОМЕР_1 ) за медичною допомогою до приватного медичного закладу, а саме до ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії». Під час проходження лікування у вказаному медичному закладі з 01 липня 2024 року по 26 липня 2024 року позивачу було проведено складне оперативне втручання (12 липня 2024 року): транспедикулярна стабілізація сегментів L4-L5-S1+білатеральна форамінотомія L5-S1+мікродисектомія L5-S1 справа+кейдж Diva Twist на рівні L5-S1. 16 липня 2024 року виконано корекцію гвинта L4 транспедикулярної системи.
Під час лікування, 10 липня 2024 року позивач уклав з ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії» договір № 358 про надання платних медичних послуг за оперативне втручання, вартість якого становить 63825,00 грн, а вартість імплантатів 59758,00 грн, разом 123583,00 грн. Вказана сума коштів була сплачена позивачем у повному обсязі, що підтверджується доданими до позову банківськими платіжними документами та виписками по рахунку. 
22 січня 2025 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 та Головного управління Національної гвардії України із заявою про компенсацію витрат за договором від 10 липня 2024 року № 358 про надання платних медичних послуг в розмірі 123583,00 грн, однак отримав відмови, які мотивовані відсутністю правових підстав для такої компенсації.
Позивач вважає відмову відповідача у компенсації витрат за надання платних медичних послуг у приватному медичному закладі протиправною, оскільки право військовослужбовців на отримання компенсації витрат на лікування гарантоване статтею 11 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011). 
З огляду на вказане позивач просив задовольнити його позов у повному обсязі.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. 
Визнано протиправною відмову відповідача у компенсації ОСОБА_1 понесених ним витрат на лікування (оперативне втручання та встановлення імплантатів) за договором № 358 від 10 липня 2024 року про надання платних медичних послуг, укладеним з ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії», в розмірі 123583,00 грн.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 компенсацію понесених ним витрат на лікування (оперативне втручання та встановлення імплантатів) за договором № 358 від 10 липня 2024 року про надання платних медичних послуг, укладеним з ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії», в розмірі 123583,00 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити. Зокрема апелянт зазначає, що з огляду на положення пункту 2 розділу V Інструкції про організацію медичної допомоги військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженої наказом командувача Національної гвардії України від 18 жовтня 2023 року № 860, позивач мав звернутися до медичного пункту відповідача з питанням направлення його на лікування до військово-медичних закладів, чого ним зроблено не було. Окрім того, у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували відмову позивачу у госпіталізації та проведення лікування у військово-медичних закладах Національної гвардії України, лікувальних закладах Міністерства внутрішніх справ України у зв`язку з відсутністю коштів, фахівців чи обладнання. Отже, позивач спочатку повинен був отримати відмову в лікуванні у лікувальних закладах Національної гвардії України, системи Міністерства внутрішніх справ України і лише тоді звернутися за наданням медичної допомоги до інших лікувальних закладів. 
Апелянт зазначає, що позивач перебував на лікуванні у КНП «ТМО СМОЛ», куди був направлений відповідачем. За період лікування у КНП «ТМО СМОЛ» на адресу відповідача не надходили висновки про потребу у виробах медичного призначення чи необхідності проведення оперативного втручання позивачу та про їх відсутність на час лікування у цьому медичному закладі. Водночас позивач самостійно уклав договір про надання платних медичних послуг із ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії». Отже, твердження позивача, викладені в позовній заяві, про те, що він направлявся на лікування до ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії» військовою частиною НОМЕР_1 та що це направлення відбувалося з незалежних для нього обставин, є такими, що не відповідають дійсності.
Окрім зазначеного відповідач посилається на пропуск позивачем строку звернення з цим позовом до суду. 
09.12.2025 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. З підстав, наведених у відзиві просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
ОСОБА_1 з 16 березня 2022 року по 30 вересня 2024 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «б» за станом здоров`я (на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наказом начальника Навчального центру Національної гвардії України від 19 вересня 2024 року № 44о/с та виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення згідно з витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 30 вересня 2024 року № 292. 
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 15 лютого 2024 року Головним управлінням Національної гвардії України.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААД № 012787 позивачу 25 вересня 2024 року встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби.
15 травня 2023 року, виконуючи бойове завдання в н.п. Мала Токмачка, близько 14 год. 15 хв., під час авіаційного удару з боку противника, позивач отримав мінно-вибухову травму, яка, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини, що вказано у свідоцтві про хворобу № 1333/130 від 13 вересня 2024 року.
З 01 липня 2024 року по 26 липня 2024 року позивач проходив лікування у Відокремленому підрозділі «Лікарня інтенсивного лікування» КНП «ТМО СМОЛ», м. Стрий, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 6538.
10 липня 2024 року позивач (Пацієнт) уклав договір № 358 про надання платних медичних послуг із ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії» (Центр), предметом якого є надання Центром Пацієнтові медичної послуги, яка полягає у проведенні оперативного втручання у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України. Вартість послуги становить 63825,00 грн, а вартість імплантатів 59758,00 грн, разом 123583,00 грн.
12 липня 2024 року позивачу виконано оперативне втручання: транспедикулярна стабілізація сегментів L4-L5-S1+білатеральна форамінотомія L5-S1+мікродисектомія L5-S1 справа+кейдж Diva Twist на рівні L5-S1; 16 липня 2024 року виконано корекцію гвинта L4 транспедикулярної системи, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 6538.
За надані послуги та придбані імплантати позивач сплатив одержувачу ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії» суму коштів, обумовлену договором від 10 липня 2024 року № 358 про надання платних медичних послуг, що становить 123583,00 грн. Факт оплати підтверджується долученими позивачем до позову платіжними інструкціями № С72А-М9ВР-Е7ЕА-0Х6В від 13 липня 2024 року, № 9АКМ-А62Т-М545-О356 від 13 липня 2024 року, квитанцією на IBAN з карткового рахунку від 13 липня 2024 року та квитанцією б/н на суму 123583,00 грн.
Позивач засобами поштового зв`язку звернувся до начальника відповідача та Головного управління Національної гвардії України із заявою від 22 січня 2025 року та необхідними документами, у якій просив надати наказ про виплату йому компенсації по понесених витратах за лікування (оперативному втручанню та встановленню імплантатів) по договору № 358 від 10 липня 2024 року про надання платних медичних послуг «Міжнародним центром нейрохірургії» м. Стрий Львівської області в розмірі 123583,00 грн. 
Листом від 05 лютого 2025 року № 27/11-Х-668 «Про розгляд звернення» Головне управління Національної гвардії України повідомило позивача у відповідь на його заяву від 22 січня 2025 року про те, що компенсація військовослужбовцям коштів, витрачених ними на оплату медичних послуг та придбання виробів медичного призначення, законодавством не передбачена.
Листом від 27 лютого 2025 року № Х-3 «Про надання відповіді на заяву» відповідач повідомив позивача, у відповідь на його заяву від 22 січня 2025 року, про те, що статтями 1 та 1-2 Закону № 2011 не передбачено права військовослужбовців на компенсацію вартості медичних послуг, наданих приватними закладами охорони здоров`я. Також не передбачено можливості компенсації вартості лікування у приватних закладах охорони здоров`я, затвердженою наказом командувача Національної гвардії України від 18 жовтня 2023 року № 860 Інструкцією про організацію медичної допомоги військовослужбовцям Національної гвардії України. Тому відсутні правові підстави для компенсації позивачу вартості медичних послуг, наданих приватними закладами охорони здоров`я.
Позивач, вважаючи таку відмову відповідача протиправною, звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами правомірність заявленого позову. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Строки звернення до адміністративного суду встановлені статтею 122 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За змістом частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Отже, спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо проходження особою публічної служби, до якої згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України належить також військова служба, є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд відзначає, що предметом оскарження у цій справі є відмова відповідача компенсувати позивачу понесені ним витрати на лікування (оперативне втручання та встановлення імплантатів) за договором № 358 від 10 липня 2024 року про надання платних медичних послуг, укладеним з ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії», в розмірі 123583,00 грн, яка оформлена листом від 27 лютого 2025 року № Х-3 «Про надання відповіді на заяву».
Позивач звернувся з позовом до суду (здав на пошту для надіслання до суду, що підтверджується конвертом) 06 березня 2025 року.
Враховуючи те, що спірна відмова відповідача датована 27 лютого 2025 року, а позов щодо її оскарження поданий до суду 06 березня 2025 року, місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, позивачем не пропущений.
Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті першої Закону № 2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями статті 1-2 Закону № 2011 визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Статтею 11 Закону № 2011 визначено право військовослужбовців, зокрема на охорону здоров`я та медичну допомогу.
Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці, резервісти під час служби у військовому резерві щорічно проходять медичний огляд, стосовно них проводяться лікувально-профілактичні заходи.
У разі відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я, відповідних відділень або ліжко-місць чи спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога військовослужбовцям надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок програми державних гарантій медичного обслуговування населення або інших бюджетних програм, розпорядниками яких є органи управління такими закладами.
Абзацом першим частини десятої статті 21 Закону України від 13 березня 2014 року № 876-VII «Про Національну гвардію України» (далі Закон № 876) установлено, що військовослужбовцям Національної гвардії України, державним службовцям, працівникам, особам, звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, та ветеранам військової служби Національної гвардії України гарантується безоплатне медичне забезпечення в лікувально-профілактичних закладах Національної гвардії України та Міністерства внутрішніх справ України.
Отже, положеннями Закону № 2011 та Закону № 876 не передбачено лікування військовослужбовців у приватних закладах охорони здоров`я. Водночас статтею 11 Закону № 2011 гарантовано право військовослужбовців на охорону здоров`я та медичну допомогу.
Відповідно до статті 23 Закону № 2011 фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Матеріалами справи доведено, що з 01 липня 2024 року по 26 липня 2024 року позивач проходив лікування у Відокремленому підрозділі «Лікарня інтенсивного лікування» КНП «ТМО СМОЛ», м. Стрий, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 6538.
Лікування у вказаному медичному закладі позивач проходив як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 та за направленням військової частини НОМЕР_1 , що підтверджує відповідач у відзиві на позовну заяву.
Під час проходження лікування у Відокремленому підрозділі «Лікарня інтенсивного лікування» КНП «ТМО СМОЛ», 10 липня 2024 року позивач, як пацієнт, уклав договір № 358 про надання платних медичних послуг із ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії» (Центр), предметом якого є надання Центром пацієнтові медичної послуги, яка полягає у проведенні оперативного втручання у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України. Вартість послуги становить 63825,00 грн, а вартість імплантатів 59758,00 грн, разом 123583,00 грн.
12 липня 2024 року позивачу виконано оперативне втручання: транспедикулярна стабілізація сегментів L4-L5-S1+білатеральна форамінотомія L5-S1+мікродисектомія L5-S1 справа+кейдж Diva Twist на рівні L5-S1, а 16 липня 2024 року виконано корекцію гвинта L4 транспедикулярної системи.
За надані послуги та придбані імплантати позивач сплатив одержувачу ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії» суму коштів, обумовлену договором від 10 липня 2025 року № 358 про надання платних медичних послуг, що становить 123583,00 грн. Факт оплати підтверджується долученими позивачем до позову платіжними інструкціями № С72А-М9ВР-Е7ЕА-0Х6В від 13 липня 2024 року, № 9АКМ-А62Т-М545-О356 від 13 липня 2024 року, квитанцією на IBAN з карткового рахунку від 13 липня 2024 року та квитанцією б/н на суму 123583,00 грн.
Як видно зі змісту свідоцтва про хворобу № 1333/130 від 13 вересня 2024 року захворювання позивача: «М42. Наслідки операції (12.07.2024): Транпедикулярної стабілізації сегментів L4-L5-S1 з білатеральною форамінотомією L5-S1, мікродисектомією L5-S1 справа, кейджом Diva Twist на рівні L5-S1 (операція: 16.07.2024 корекція гвинта L4 транспедикулярної системи) з приводу нестабільного спондилолістезу на рівні L5-S1, дегенеративної хвороби міжхребцевого диску на рівні L4-L5, кили міжхребцевого диску на рівні L5-S1 справа, компресійно-ішемічного корінцевого синдрому S1 справа VAS 8 балів, парезу м`язів згиначів правої стопи 3 бали, хронічного люмбалгічного синдрому з порушенням статики та динаміки хребта у вигляді поперекового правобічного радикулоневриту з больовим синдромом, наявності транспедикулярної фіксації хребта на рівні L4-L5-S1, кейджу Diva Twist на рівні L5-S1… », ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Відтак, саме за направленням військової частини НОМЕР_1 позивач проходив лікування у Відокремленому підрозділі «Лікарня інтенсивного лікування» КНП «ТМО СМОЛ».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що його лікування в медичному закладі, який не входить до системи лікувальних закладів Національної гвардії України чи Міністерства внутрішніх справ України, відбулось з незалежних від позивача обставин та саме за направленням військової частини НОМЕР_1 , а тому позивач має право на отримання компенсації витрат на лікування (оперативне втручання та встановлення імплантатів), гарантованої статтею 11 Закону № 2011.
Окрім наведеного, укладення позивачем відповідного договору відбулося під час його лікування у Відокремленому підрозділі «Лікарня інтенсивного лікування» КНП «ТМО СМОЛ» за направленням відповідача та для лікування захворювання, яке згідно зі свідоцтвом про хворобу № 1333/130 від 13 вересня 2024 року ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Враховуючи викладене вище у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у компенсації позивачу понесених ним витрат на лікування (оперативне втручання та встановлення імплантатів) за договором № 358 від 10 липня 2024 року про надання платних медичних послуг, укладеним з ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії», в розмірі 123583,00 грн є протиправною.
Відтак, з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся з цим позовом до суду, належить зобов`язати відповідача виплатити позивачу компенсацію понесених ним витрат на лікування (оперативне втручання та встановлення імплантатів) за договором № 358 від 10 липня 2024 року про надання платних медичних послуг, укладеним з ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії», в розмірі 123583,00 грн.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі № 380/4884/25– без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар