ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/4806/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСЛІТ"

на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2026
у справі № 904/4806/22
за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"
до Акціонерного товариства "Дніпроазот"
про грошових коштів,
В С Т А Н О В И В: 
Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" (далі - АТ "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ"; позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області зі позовною заявою (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) про стягнення з Акціонерного товариства "Дніпроазот" (далі - АТ "Дніпроазот"; відповідач) 384 048 438, 15 грн, з яких 253 325 333,07 грн - основний борг, 64 063 143, 91 грн - подвійна облікова ставка, 8 422 942, 93 грн - 3% річних, 58 237 018, 22 грн - інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 у задоволенні клопотання АТ "Дніпроазот" про зменшення неустойки відмовлено. Позов задоволено частково. Стягнуто з АТ "Дніпроазот" на користь АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" 253 325 333, 09 грн основного боргу, 16 238 622, 55 грн пені, 8 422 942, 93 грн 3% річних, 52 509 188, 66 грн інфляційних втрат, судовий збір. У решті позову відмовлено.
Не погодившись зі вказаним рішенням, ТОВ "УКРТРАНСЛІТ", яке вважає себе особою, яка не брала участь у справі, однак суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки, подало до апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, згідно з якої просило скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В іншій частині рішення просило залишити без змін.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.07.2025 апеляційну скаргу ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" залишено без руху. Надано заявнику строк на усунення недоліки апеляційної скарги, а саме зазначено про необхідність: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у сумі 1 042 020,00 грн, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску такого строку та докази на підтвердження поважності причин пропуску строку; обґрунтування підстав звернення з апеляційною скаргою у цій справі із зазначенням порушених оскаржуваним рішенням прав, інтересів та обов`язків безпосередньо апелянта, докази на обґрунтування.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2026 (головуючий суддя - В. Ф. Мороз, судді - А. Є. Чередко, О. Г. Іванов) апеляційну скаргу ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 повернути заявникові згідно з ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
Апеляційний господарський суд виходив з того, що ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" не виконало вимоги ухвали суду апеляційної інстанції у строк, визначений в ухвалі, а тому наявні обставини для повернення апеляційної скарги ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" без розгляду.
Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.02.2026, ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, апеляційну скаргу ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 направити до Центрального апеляційного господарського суду для продовження розгляду.
У касаційній скарзі скаржник вказує абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України. 
Скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що: постанова апеляційного господарського суду ухвалена всупереч ст. 236 ГПК України; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 у справі № 904/4806/22 стосується його прав та інтересів, адже задоволення цього позову та виконання рішення у справі унеможливить погашення відповідачем заборгованості перед ТОВ "УКРТРАНСЛІТ"; ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" просило відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 у справі № 904/4806/22 з огляду на наведені у скарзі обставини; однак апеляційний господарський суд не взяв до уваги доводи ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" щодо скрутного фінансового становища та в повному обсязі не дослідив обставини, на які заявник посилався в апеляційній скарзі. 
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.03.2026 відкрито провадження за касаційною скаргою ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено останню до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 27.03.2026.
Переглянувши в касаційному порядку оскаржуване судове рішення, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
За змістом касаційної скарги скаржник оскаржує виключно ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі № 904/4806/22, водночас зазначеною ухвалою суд апеляційної інстанції не вирішував питання, зокрема, щодо наявності/відсутності підстав для відстрочення сплати судового збору за клопотанням апелянта. Відповідне питання було предметом розгляду в ухвалі Центрального апеляційного господарського суду від 31.07.2025, згідно з якою апеляційну скаргу ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
Колегія суддів зазначає, що право сторони на оскарження ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, передбачено у ч. 2 ст. 304 ГПК України. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 287 цього Кодексу.
Скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. 
Саме у такому випадку суд має розглянути доводи скаржника щодо незаконності ухвали, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду апеляційної інстанції, саме як один із доводів касаційної скарги.
Водночас, як зазначено вище, доводи, які стосуються оскарження ухвали суду апеляційної інстанції від 31.07.2025 про залишення апеляційної скарги ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" без руху, не включені в текст касаційної скарги, відповідно не є предметом касаційного перегляду (див. також постанову Верховного Суду від 10.09.2025 у справі № 904/4806/22).
Згідно зі ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Як зазначено у ч. 3 ст. 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. Одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність (ст. 14 ГПК України), за змістом якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особа, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. За наведених обставин, Верховний Суд розглядає касаційну скаргу ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" виключно в межах її доводів та вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Велика Палата Верховного Суд у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21, яка враховується при перегляді цієї справи з огляду на ч. 4 ст. 300 ГПК України, виснувала таке: "відповідаючи на питання про те, що є рішенням суду про права, інтереси та (або) обов`язки особи, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки особи можуть міститись в мотивувальній та резолютивній частині рішення. Ці висновки мають різне значення. Процесуальний закон містить норми, які забезпечують, аби судове рішення, ухвалене у справі, не було протиставлене особі, яка не брала участі в цій справі. Будь-які висновки про права, інтереси та (або) обов`язки особи у рішенні суду, яким вирішується приватноправовий спір, з огляду на норми ст. 75 ГПК України не мають для особи, яка не брала участь у розгляді справи, зобов`язуючого значення, тобто не є рішенням про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи. При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неприпустимим є втручання особи в остаточне рішення суду з тих лише підстав, що вона вважає помилковими викладені у мотивувальній частині цього рішення судження, які не мають стосовно неї обов`язкової сили. Відповідно до ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; розподіл судових витрат. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Тобто резолютивна частина рішення містить присуд, який в силу обов`язковості судового рішення як конституційної засади судочинства (п. 9 ч. 2 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України) є обов`язковим до виконання. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Закон не встановлює механізму, який виключав би особу, яка не брала участь у справі, з-під дії судового рішення, якщо таке містить присуд про її права, інтереси та (або) обов`язки (стягує з неї кошти, зобов`язує її вчинити певні дії або утриматись від них, змінює чи припиняє правовідносини з її участю, визнає недійсним або скасовує документ, який посвідчує право особи, тощо). Однак процесуальний закон встановлює право на перегляд справи та оскарження судового рішення для особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки (ч. 1 ст. 17 ГПК України). При цьому подання апеляційної скарги особою, не залученою до участі в справі, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки становить виняток із правила, за яким незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення (п. 1 ч. 2 ст. 261 ГПК України). Тобто законодавець визнав очевидно виправданим втручання в остаточне рішення суду для його перегляду з метою не допустити спрямування обов`язкової сили рішення суду на особу, яка не була залучена до участі у справі. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що у такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків (п. 108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 916/4093/21). Окрім того, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, має право на перегляд справи та оскарження судового рішення, і для забезпечення цього права процесуальний закон також встановлює виняток з правила, спрямованого на забезпечення остаточності судового рішення, процесуальний закон надає також суду повноваження, які спрямовані на усунення цього порушення і які суд здійснює ex officio".
Водночас Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 14.08.2019 у справі № 62/112 виснував, що при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності ст. 258, ст. 259 ГПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги. Якщо ж при цьому судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд не позбавлений права закрити апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України.
Як убачається із матеріалів справи, апеляційний господарський суд установив обставини для залишення поданої ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" апеляційної скарги без руху і надав заявнику строк для усунення відповідних недоліків апеляційної скарги.
Верховний Суд у постанові від 10.09.2025 у справі № 904/4806/22, ухваленої у подібних правовідносинах (за подібною за змістом касаційною скаргою, лише поданою Акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод", яке також вважало, що судом першої інстанції у цій справі ухвалювалось рішення про його права) виснував таке: "так, повертаючи апеляційну скаргу заявникові на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що апелянт не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, визначений апеляційним господарським судом. До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 258 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 174 цього Кодексу (ч. 2 ст. 260 ГПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою. Ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та зважаючи на встановлені обставини, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення апеляційної скарги скаржникові, діяв відповідно до вимог ГПК України та у межах повноважень. При цьому, застосування судом апеляційної інстанції правових наслідків у разі недотримання скаржником норм ГПК України (у наведеному випадку повернення апеляційної скарги через неусунення скаржником її недоліків) не може розцінюватися як прояв судом надмірного формалізму. Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (п. 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (п. 57). Повернення апеляційної скарги через те, що скаржник не виконав вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху та не усунув недоліків такої скарги, обмежує гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції право на доступ позивача до суду, але не порушує цього права і не нівелює його суті. Зазначене повернення апеляційної скарги забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду із скаржником, який не виконав вимог чинної ухвали про усунення допущених недоліків скарги (такий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 9901/258/20). Звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою є правом особи, а не обов`язком, тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків, встановлених положеннями ГПК України. За наведених обставин, підстави для скасування/зміни оскаржуваного судового рішення відсутні".
Установивши, що ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" отримало 01.08.2025 ухвалу суду апеляційної інстанції від 31.07.2025 про залишення апеляційної скарги без руху, про що свідчить довідка про доставку електронного листа до електронного кабінету (т. 10, а.с. 91), не виконало її вимог, апеляційний господарський суд підставно повернув її ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" без розгляду згідно з ч. 4 ст. 174 ГПК України. Такі процесуальні дії апеляційного господарського суду відповідають приписам господарського процесуального законодавства та практиці його застосування.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги ТОВ "УКРТРАНСЛІТ" про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді касаційної інстанції та не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги заявнику. Отже, підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції відсутні (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 9901/258/20, постанову Верховного Суду від 10.09.2025 у справі № 904/4806/22).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскільки ухвалу апеляційного господарського суду прийнято з дотриманням ст. 236 ГПК України, то підстави для її зміни або скасування немає.
Оскільки підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції немає, то судовий збір згідно з ст. 129 ГПК України за подання касаційної скарги покладається на скаржника.
Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСЛІТ" залишити без задоволення.
Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі № 904/4806/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С. К.

Судді: Волковицька Н. О.

Случ О.В.