ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 грудня 2025 року         м. Кропивницький

справа № 398/4585/24
провадження № 22-ц/4809/1498/25 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Мурашка С. І., 
за участю секретаря судового засідання Гончар О. В., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник – адвокат Пасюк Василь Володимирович, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Авраменко О. В.) від 03.07.2025,
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
09.09.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме: стягнення компенсації за завдану матеріальну шкоду в розмірі 698900,00 грн, завдану моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.
Позивач вказав, що 05.11.2023 о 08:40 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes-Benz Vito 120», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 та автомобілем «Hyundai І30 PD FL WGN Comfort Plus AT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власники - матеріальними збитками. 
Про настання страхового випадку було повідомлено страхову компанію ТДВ «Страхова Група «Оберіг» - страховика відповідача. 
Згідно з актом огляду транспортного засобу від 08.11.2023 був встановлений перелік пошкоджень, отриманих автомобілем «Hyundai І30 PD FL WGN Comfort Plus AT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у результаті ДТП. 
Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.04.2024 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розміру 850,00 грн. 
Відповідно до висновку експерта вартість ремонту належного позивачу пошкодженого автомобіля Hyundai І30 PD FL WGN ComfortPlus AT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 1 362 297,46 грн, тобто розмір завданого йому, як власнику автомобіля, матеріального збитку завданого внаслідок ДТП, яка сталася 05.11.2023 дорівнює вартості автомобіля на момент ДТП - 848 900,00 грн. 
ТДВ «Страхова Група «Оберіг» виплатила позивачу страхове відшкодування в межах лімітів в розмірі 150 000,00 грн (з вирахуванням франшизи), однак це не повною мірою відшкодувало збитки.
Посилаючись на норму ст. 1192 ЦК України, позивач стверджував, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тобто 698900,00 грн.
Крім того, у ДТП позивач отримав тілесні ушкодження: закрита ЧМТ, струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, закритий перелом грудини, забій лівого променево-зап`ястного суглоба.
Позивач стверджував, що з вими відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він просить відшкодувати у грошовій формі в розмірі 100 000,00 грн.
08.04.2025 ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме стягнення з ОСОБА_2 на його користь відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 817300,00 грн та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.
Заяву обґрунтовано тим, що відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Перфект Моторс» на вартість аналогічного нового автомобіля марки Hyundai i30 PD FL WGN Style AT зросла на 137900,00 грн і становить 967300,00 грн з ПДВ. Оскільки на час ДТП його автомобіль був новим, тому він вважає, що завдані збитки підлягають стягненню з відповідача у більшому розмірі, тобто 817 300,00 грн.
2.Короткий зміст рішення суду
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.07.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 648900,00 грн та моральну шкоду в розмірі 40000,00 грн, а в іншій частині позовних вимог відмовив.
Крім того, в порядку розподілу судових витрат стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за сплачений судовий збір у розмірі 6130,57 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що внаслідок настання страхового випадку винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. 
Суд встановив, що внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху сталася ДТП, в результаті якої транспортний засіб позивача був пошкоджений та відповідно до висновку експерта вартість його відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля позивача до ДТП. При цьому, страховик (ТДВ «СГ «ОБЕРІГ») у межах ліміту страхового відшкодування, встановленого відповідним договором, виплатив позивачу страхове відшкодування по зазначеній події у розмірі 150000,00 грн, однак цієї виплати недостатню для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, а тому останній зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
Суд констатував, що у цьому випадку транспортний засіб позивача фізичного знищений, а тому йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Оскільки експертним шляхом визначити вартість автомобіля позивача після ДТП виявилося неможливим, то суд визначив таку вартість на підставі лист територіального сервісного центру МВС №3542 від 23.05.2025, згідно з яким автомобіль «Нуundai І30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 02.03.2024 перереєстрованого на іншого власника вартістю 50000,00 грн.
Взявши до уваги вартості автомобіля на момент ДТП, яка складала 848900,00 грн, розмір отриманого позивачем страхового відшкодування - 150 000,00 грн, а також вартість залишків пошкодженого транспортного засобу - 50000,00 грн, суд дійшов висновку, що розмір завданої позивачу майнової шкоди, яка підлягає компенсації коштом відповідача, становить 648 900,00 грн (848900,00 – 150000,00 – 50000,00).
При цьому суд визнав необґрунтованим збільшення позивачем своєї вимоги про відшкодування майнової шкоди до 817300,00 грн.
Вирішуючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що з вини відповідача позивач втратив новий транспортний засіб та не зміг ним користуватися. Крім того, внаслідок ДТП позивач вимушено звертався до лікарні. Негативні наслідки дій відповідача спричинили виникнення у позивача стресу, відчуття страху за себе та членів його сім`ї, які на час ДТП перебували з ним в автомобілі. Суд відхилив надані позивачем докази тимчасової втрати ним працездатності. Отже, пославшись на засади розумності, виваженості та справедливості, взявши до уваги встановлені судом обставини справи, суд присудив позивачу відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 40000,00 грн.
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Відповідач ОСОБА_2 , від імені якого діє представник – адвокат Пасюк Василь Володимирович, звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.07.2025 року у справі № 398/4585/24, просить скасувати це рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає, що суд порушив норми процесуального та неправильно застосував норми матеріального права.
Зокрема, на його думку, суд неправильно встановив вартість автомобіля після ДТП, оскільки прийняв у позивача докази з порушенням норм процесуального права (прийняття нових доказів на стадії судового розгляду без встановлення поважних причин неподання їх до суду вчасно). Також суд не врахував, що на час продажу залишків автомобіля сторони договору купівлі-продажу довільно визначають їх вартість, що унеможливлює об`єктивне встановлення розмір завданого збитку. До того ж позивач пропонував відповідачу придбати у нього рештки автомобіля за 619500,00 грн, що значно дорожче за вартість, яка вказана ним у договорі купівлі-продажу.
Відповідач вважає, що поведінка позивача щодо залишення собі ушкодженого автомобіля та подальша його реалізація з приховуванням такого факту від суду та відповідача у справі, а також вимога про відшкодування йому повної вартості вказаного автомобіля за ціною станом не на час ДТП, а станом на березень 2025 року - не є добросовісною.
Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду про доведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди. 
4.Щодо відзиву на апеляційну скаргу
До суду апеляційної інстанції від позивача ОСОБА_1 та третьої особи – ТДВ «Страхова група «Оберіг» відзиви на апеляційну не надійшли.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
5.Позиції учасників справи, висловлені у судовому засіданні
Апелянт ОСОБА_2 особисто в судове засідання не з`явився. Його представник – адвокат Пасюк В. В. підтримав апеляційну скаргу.
Позивач ОСОБА_1 особисто в судове засідання не з`явився, а його представник –адвокат Пасюк В. В. апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ТДВ «Страхова група «Оберіг» повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але явку свого представника в судове засідання не забезпечила.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.
7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №01/148783 від 01.11.2023 ОСОБА_1 придбав автомобіль «Hyundai І30 PD FL WGN Comfort Plus AT» за 829400,00 грн, що також підтверджується актом приймання-передачі від 01.11.2023 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
05.11.2023 о 08:40 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes-Benz Vito 120», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 та автомобілем «Hyundai І30 PD FL WGN Comfort Plus AT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував та власником якого був ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Відповідно до постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.04.2024 ОСОБА_2 , 05.11.2023 о 08 год 40 хв, рухаючись по другорядній дорозі на т/з «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Козацький шлях, не надав перевагу у русі автомобілю «Нуundai І30, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі Козацький шлях під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого допустив зіткнення транспортних засобів з подальшим контактуванням із автомобілем «Chery Tiggo», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п. 16.11 ПДР України. Зазначеною постановою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
Відповідно до висновку експерта №172 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження по заяві ОСОБА_1 від 13.11.2023, ринкова вартість автомобіля «Нуundai І30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП становить 848900,00 грн, при цьому, вартість відновлювального ремонту складає 1362297,46 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту не менша за його ринкову вартість, то вартість матеріального збитку власнику автомобіля визначається такою, що дорівнює ринковій вартості на момент ДТП, а тому вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Нуundai І30» реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження в ДТП, яка сталася 05.11.2023, дорівнює вартості автомобіля на момент ДТП, та складає 848 900,00 грн.
З листа судового експерта Сумцова C.С. №б/н від 18.02.2025 вбачається, що при складанні висновку експерта №172 від 13.11.2023 з визначення вартості матеріального збитку, яка завдана власнику автомобіля «Нуundai І30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження в ДТП, яка сталася 05.11.2023, на сторінці 5 зроблена помилка в даті ДТП. Замість «Визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу на момент ДТП 22.10.2023 р», потрібно читати «Визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу на момент ДТП 05.11.2023 року». Розрахунки матеріального збитку, розрахунок вартості автомобіля проводились на дату ДТП 05.11.2023.
Листом від 13.06.2025 судовий експерт Сумцов C.С. повідомив, що на підставі висновку експерта №172 від 13.11.2023 визначити об`єктивно залишкову вартість (вартість остатків) автомобіля «Нуundai І30, реєстраційний номер НОМЕР_2 , неможливо. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (в даному випадку знос 0) перевищує ринкову вартість непошкодженого автомобіля (до ДТП) Свр = 1 362 297,46 грн, С = 848 900,00 грн. Провести розрахунок по годним до реалізації запасним частинам технічно неможливо. Єдиний варіант – продаж автомобіля з документами на відкритому ринку по максимально більшій пропозиції.
Відповідно до листа територіального сервісного центру МВС №3542 від 23.05.2025, 02.11.2023 за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль «Нуundai І30, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 829 400,00 грн, який 02.03.2024 перереєстрованого на іншого власника вартістю 50 000,00 грн.
Згідно з листом ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» №46329/1/ПЗ від 03.06.2024 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату настання ДТП (05.11.2023 року) була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-213308598 від 09.02.2023 та відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування по зазначеній події у розмірі 150 000,00 грн.
У судовому засіданні в суді першої інстанції позивач підтвердив отримання страхового відшкодування в зазначеному розмірі.
8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
8.1.Норми права та їх джерела
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 09.02.1999 у справі № 1-рп/1999, від 27.02.2003 у справі № 4-рп/2003 вказав, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Оскільки ДТП, внаслідок якої позивачу ОСОБА_1 завдано шкоди, сталася 05.11.2023, то до правовідносин учасників справи застосовуються норми матеріального права у тій редакції, яка була чинною на вказану дату.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з преамбулою Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-IV) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV).
Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (абз. 1, 2 ст. 28 Закону № 1961-IV).
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 28 Закону № 1961-IV).
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.1 ст. 30 Закону № 1961-IV).
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2 ст. 30 Закону № 1961-IV).
Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (ст. 26-1 Закону № 1961-IV).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України)..
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5 ст. 23 ЦК України).
8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
У цій справі спір між сторонами виник щодо відповідальності відповідача, як власника застрахованого транспортного засобу, за завдану ним шкоду, яка перевищує розмір сплаченого страховиком страхового відшкодування. 
Суд першої інстанції встановив, що 05.11.2023 з вини водія т/з «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , який порушив вимоги п. 16.11 ПДР України, сталася ДТП в якій механічні пошкодження отримав т/з «Нуundai І30, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 . 
Ці обставини встановлені постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.04.2024 у справі № 398/1175/24 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, яка в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення для розгляду цивільної справи № 398/4585/24.
Внаслідок цієї ДТП власнику т/з «Нуundai І30, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 завдано майнову шкоду, пов`язану з фізичним знищенням його транспортного засобу, оскільки згідно з висновком експерта від 13.11.2023 № 172 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження по заяві ОСОБА_1 , ринкова вартість автомобіля «Нуundai І30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП становить 848900,00 грн, а вартість відновлювального ремонту складає 1362297,46 грн.
Оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону № 1961-IV цей транспортний засіб вважається фізично знищеним.
Верховний Суд у постанові від 09.02.2023 у справі № 369/7115/20 зробив висновок: «Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду».
Тож суд правильно вважав, що за таких обставин, відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закону № 1961-IV (ключова норма у цій справі), позивач має право на відшкодовується різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
Апеляційна скарга відповідача не містить доводів про те, що суд неправильно визначив характер правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин справи, а також, що суд неправильно застосував норми матеріального права. 
Спірним у цій справі є, зокрема, питання доведеності вартості транспортного засобу позивача після дорожньо-транспортної пригоди та правильність визначення судом розміру відшкодування завданої позивачу майнової шкоди, яку зобов`язаний відшкодувати особисто відповідач.
Суд першої інстанції вважав, що позивача, надавши як доказ лист територіального сервісного центру МВС № 3542 від 23.05.2025 про те, що 02.11.2023 за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль «Нуundai І30, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 829 400,00 грн, який 02.03.2024 перереєстрованого на іншого власника вартістю 50000,00 грн, довів вартість його транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, а тому визначив розмір відшкодування як різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП, а також віднявши від отриманого результату розмір страхового відшкодування.
Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Докази у справі мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст. 77 - 80 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За встановлено судом першої інстанції хронологією ДТП сталася 05.11.2023, висновок експерта № 172 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження по заяві ОСОБА_1 (визначення вартості матеріального збитку власнику пошкодженого автомобіля) був складений 13.11.2023, позивач продав пошкоджений автомобіль 02.03.2024 за 50000,00 грн без проведення експертного визначення його вартості.
У пунктах 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. 
Інститут строків у цивільному процесі не є суто формальним і сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
У частинах 1, 2, 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання цього доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання цих доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
У підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи (п. 10 ч. 2 ст. 197 ЦПК України_.
За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України).
У призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання та оголошує, яка справа розглядатиметься (ч. 1 ст. 217 ЦПК України).
Згідно частинами 1, 2 ст. 22 ЦПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
Відповідно до матеріалів справи № 398/4585/24, 09.04.2025 Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.05.2025 (Т. 1, а. с. 142).
В описовій частині цієї ухвали суд вказав: «позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Банковський О. Г. вважали за можливе призначити справу до судового розгляду. Зазначили, що повідомили суд про всі обставини справи, які їм відомі та надали всі докази, на які посилаються у позові».
20.06.2025 до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Банковського О. Г. надійшло письмове клопотання про долучення до справи нових письмових доказів: 
1) копії листа експерта Сумцова С. С. від 13.06.2025, наданий як відповідь на адвокатський запит від 12.06.2025, стосовно можливості дослідження транспортного засобу «Нуundai І30, реєстраційний номер НОМЕР_2 на предмет визначення його залишкової вартості після ДТП; 
2) копію відповіді територіального сервісного центру МВС № 3542 від 23.05.2025 щодо перереєстрації автомобіля «Нуundai І30, реєстраційний номер НОМЕР_2 (Т. 1, а. с. 177 – 180).
При цьому представник позивача не навів поважних причин неподання цих письмових доказів раніше, зокрема неможливості їх отримання та подання до суду до закриття підготовчого провадження. Клопотання про поновлення йому строку для подання цих доказів не заявив.
У судовому засіданні 23.06.2025, не зважаючи на заперечення представника відповідача – адвоката Пасюка В. В. щодо прийняття нових доказів, суд клопотання представника відповідача від 20.06.2025 задовольнив, що підтверджується протоколом судового засідання (Т. 1, а. с. 181 – 183, записи 28 – 32).
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке полягає у прийнятті від позивача нових доказів, які подані ним до суду з пропуском встановленого законом строку, на стадії розгляду справи по суті, без наведення поважних причин пропуску цього строку та без поновлення строку на вчинення такої процесуальної дії.
Натомість, відповідно до ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 222 ЦПК України, суд мав би залишити це клопотання представника позивача без розгляду. 
При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, ризики недоведеності обставин, на підтвердження яких позивач подав нові докази з пропуском встановленого законом строку, покладаються на нього. 
Таким чином, суд не міг приймати у позивача ці нові докази та враховувати їх, ухвалюючи рішення.
Крім того, допустимість договору купівлі-купівлі продажу автомобіля, як доказу вартості транспортного засобу після ДТП з метою відшкодування потерпілому майнової шкоди, визначеної як різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, суд першої інстанції обґрунтував посиланням на постанови Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 205/7747/18, від 09.12.2020 у справі № 759/5414/17, від 04.11.2020 у справі № 299/3583/15-ц, від 05.08.2020 у справі № 362/3680/17, від 14.07.2020 у справі № 525/1592/18.
Проте, з мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 205/7747/18 вбачається, що суд прийняв договір купівлі-продажу як доказ залишкової вартості транспортного засобу після ДТП за згодою відповідача. 
Отже, у вказаній справі сторони визнали вартість транспортного засобу після ДТП.Аналогічні обставини склалися у справі № 525/1592/18, що вбачається з текступостанови Верховного Суду від 14.07.2020.
У постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 759/5414/17 вказано: «позивачу страховиком правомірно відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП в сумі 153 939,52 грн (згідно звіту № 2016/3030 від 14.11.2016), та після ДТП в сумі 109985,27 грн (згідно звіту № 2016/3030 від 14.11.2016), тобто 43954,25 грн, що відповідає положенням статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 30.01.2019 в справі № 753/21303/16-ц». Отже, у цій справі вартість автомобіля після ДТП була визначена експертним шляхом. 
У постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 299/3583/15-ц вказано: «Із висновку експерта №297/с з судової автотоварознавчої експертизи про оцінку транспортного засобу, складеного 28.09.2012, вбачається, що ринкова вартість автомобіля Kia Magentis, державний номерний знак НОМЕР_5 , після ДТП, що мало місце 24.06.2012, на дату оцінки 22.09.2012 складає 20 150, 31 грн». Таким чином, у цій справі вартість залишків автомобіля також визначалася експертом.
Постановою Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 362/3680/17 скасовано постанову Апеляційного суду Київської області від 04.07.2018 в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Отже, у постановах Верховного Суд, на які послався суд першої інстанції, залишкова вартість пошкоджених транспортних засобів визначалася, або експертним шляхом, або шляхом визнання сторонами у справі вказаної у договорах купівлі-продажу вартості автомобілів після ДТП, тобто ці обставини в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягали доказуванню. 
Натомість у постанові Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 369/7115/20, попри те, що судами нижчих інстанції було встановлено факт продажу позивачем автомобіля Audi Q7 згідно з договором від 22.07.2021, який оформлено і підписано у сервісному центрі, за домовленістю сторін за ціною 49000,00 грн, Суд касаційної інстанції погодився з правильністю висновку апеляційного суду, що позивач не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав належних та допустимих доказів вартості автомобіля після ДТП, що унеможливлює захист його порушених прав за матеріалами цієї справи.
Беручи до уваги, що позивач не дотримався процесуального порядку подання доказів вартості його автомобіля після ДТП, а суд першої інстанції прийняв і оцінив нові докази з порушенням вимог процесуального права, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що лист експерта Сумцова С. С. від 13.06.2025 та лист територіального сервісного центру МВС № 3542 від 23.05.2025 мають бути виключені з числа доказів у справі й залишені без розгляду з наведених вище підстав.
Інших доказів цієї обставини, щодо якої у сторін виник спір, позивач не надав.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду звернула увагу також на те, що позивач не заявляв вимогу про відшкодування завданої йому майнової шкоди у розмір, передбаченому п. 30.2 ст. 30 Закону № 1961-IV. Натомість він вимагав відшкодувати його збитки, як різницю між вартістю нового автомобіля, визначеною за ціною дилера торгової марки «Нуundai» на схожий автомобіль на час розгляду справи в суді, та отриманим ним страховим відшкодуванням.
З огляду на це колегія суддів апеляційного суду виснує, що позивач не довів вартість його автомобіля «Нуundai І30» реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП, яка сталася 05.11.2023, а тому його право, передбачене до п. 30.2 ст. 30 Закону № 1961-IV, на відшкодовується різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди не може бути захищене у цій справі.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в цій частині є помилковим.
Однак, згідно з листом страховика відповідача – ТДВ «СГ «Оберіг» від 03.06.2024 № 46329/1/ПЗ, копію якого позивач додав до позовної заяви, страховик прийняв рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 150 000,00 грн з вирахуванням франшизи у розмірі 2500,00 грн (Т. 1, а. с. 41).
Отже, фактично позивач мав право на отримання страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із знищенням його транспортного засобу, у розмірі: 150000 – 2500 = 147500 грн.
Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV).
Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 Закону № 1961-IV).
Зважаючи на те, що страховик відповідача вирахував з суми страхового відшкодування франшизу в сумі 2500,00 грн, то обов`язок з відшкодування завданого збитку в цій частині покладається на відповідача. Тому, рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.07.2025 в частині позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди слід змінити.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції про часткове задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними.
За змістом ст. 11, ст. 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов обгрунтованого висновку, що винними діями відповідача позивачу була завданодушевних стражданнях у зв`язку зі знищенням його нового автомобіля та подальшою неможливістю користуватися цим майном, необхідністю докладати додаткових зусиль для відшкодування заданої йому шкоди. 
При цьому суд не встановив обставин, за яких згідно з Законом № 1961-IV обов`язок відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду покладалася на страховика.
Встановивши склад правопорушення, яке полягає у завдані позивачу моральної шкоди, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для присудження грошового відшкодування завданої шкоди. 
Аргументів на спростування висновку суду щодо розміру компенсації моральних страждань апеляційна скарга не містить, а тому в цій частині рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
9.Про судові витрати
Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з частковою зміною рішення суду першої інстанції підлягає зміні розподіл судових витрат. здійснений судом.
За додання до суду позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог позивач сплатив судовий збір у сумі 8173 грн (Т. 1, а. с. 6, 129).
З урахуванням зміни рішення суду першої інстанції в частині відшкодування завданої шкоди, позовні вимоги задоволено на 4,63 % (42500 х 100 / 917300), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за сплачений судовий збір в сумі 378,40 грн (8173 / 100 х 4,63). 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє представник – адвокат Пасюк Василь Володимирович, задовольнити частково.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.07.2025 у справі № 398/45/85/24 в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди змінити: 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої майнової шкоди в сумі 2500,00 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 378,40 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст цієї постанови складено 15.04.2026.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко