ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1331/25 Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

07.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за № 232730026813 від 23.12.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 період роботи на ПрАТ «Концерн Стирол» з 12.03.1993 по 31.03.1993, з 01.04.1993 по 31.07.1994, з 01.01.1995 по 31.07.1996, з 01.08.1996 по 23.07.1997, з 24.07.1997 по 30.04.1998, з 10.09.2011 по 21.11.2011, з 22.11.2011 по 28.02.2013, з 01.03.2013 по 23.07.2014, повторно переглянути заяву про призначення пенсії від 16.12.2024 та призначити дострокову пенсію за віком за Списком №2 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Позов мотивовано тим, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, а тому останні мають бути зараховані до страхового та пільгового стажу.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року позов задоволено частково:
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.12.2024 № 232730026813 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, код ЄДРПОУ 13814885) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 12.03.1993 по 31.03.1993, з 01.04.1993 по 31.07.1994, з 01.01.1995 по 31.07.1996, з 01.08.1996 по 23.07.1997, з 24.07.1997 по 30.04.1998, з 10.09.2011 по 21.11.2011, з 22.11.2011 по 30.09.2012, з 01.03.2013 по 31.07.2013, з 01.03.2014 по 31.03.2014 на підставі довідки ПрАТ «Концерн Стирол» від 01.11.2024 № 9 та повторно розглянути його заяву про призначення пенсії від 16.12.2024.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішення відповідача є протиправним, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені в постановах постановах від 03.06.2021 у справі №264/1627/17, від 17.07.2019 у справі № 654/1278/17, від 18.03.2020 у справі № 243/6299/17, зокрема, щодо прийняття документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення. 
Не погодившись з таким рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Відповідач зазначає, що офіційні документи, видані компетентними органами російської федерації, приймаються на території України за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю.
Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Калінінським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 19.12.1997.
Відповідно до довідки від 06.12.2024 № 7101-5003549681 позивач є внутрішньо переміщеною особою. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .
Згідно з копією трудової книжки НОМЕР_3 від 02.07.1990 позивач у спірні періоди:
12.03.1993 - прийнятий транспортувальником в мале державне підприємство «Авіценна» (наказ № 2 від 10.03.1993);
01.04.1993 - МП «Авіценна» перейменовано в завод «Авіценна» (наказ № 464 від 29.03.1993);
01.08.1994 - переведений електрослюсарем по ремонту електричного обладнання (наказ № 60к від 05.08.1994);
31.08.1994 - звільнений згідно ст. 36 п. 5 КЗпП України по переведенню в АК «Стирол» (наказ № 65к від 29.08.1994);
01.09.1994 - прийнятий по переведенню на завод «Авіценна» електрослюсарем по ремонту обладнання (наказ № 791к від 12.09.1994);
01.01.1995 - призначений на завод «Авіценна» електромонтером по ремонту електрообладнання (наказ № 35к від 01.01.1995);
01.08.1996 - переведений на ОФЗ «Фармація» електро-монтером по ремонту обладнання дільниці по виробництву медичної закису азоту (наказ № 778 від 17.07.1996);
24.07.1997 - переведений в РМЗ ізолювальником майстром (висотником) 6 розряду служби по термоізоляційним, антикорозійним, хімзахисним і футеровочним роботам (наказ № 26 від 24.07.1997);
01.05.1998 - переведений малярем антикорозійником 6 розряду служби по термоізоляційним, антикорозійним, хімзахисним і футеровочним роботам РМЗ (наказ № 588к від 25.05.1998);
01.04.1999 - у зв`язку з переатестацією робочих місць переведений в монтажне управління майстром 4 розряду по термоізоляційним, антикорозійним, хімзахисним і футеровочним роботам (наказ № 650к від 10.04.1999, наказ № 260 від 09.02.1999);
17.05.1999 - звільнений по ст. 33 КЗпП за власним бажанням в зв`язку із виїздом (наказ № 32 від 17.05.1999);
08.04.2011 - прийнятий по терміновому трудовому договору малярем-монтажником (висотником) 5 розряду будівельного управління па період виконання ремонтних робіт в основних і допоміжних технологічних цехах в ПАТ «Концерн стирол» (наказ № 1268к від 07.04.2011);
10.09.2011 - переведений по терміновому трудовому договорі ізолювальником по термоізоляції 5 розряду будівельного управління на період, який не перевищує заключний договір (наказ № 2858 від 10.09.2011);
22.11.2011 - переведений ізолювальником на термоізоляції 5 розряду дільниці термозахисту будівельного управління на період, який не перевищує заключний договір (наказ № 3537к від 22.11.2011);
01.03.2013 - переміщений ізолювальником па термоізоляції 5 розряду дільниці термохімзахисту ремонтно-будівельного цеху на період, який не перевищує раніше заключного договору (наказ № 422к від 01.03.2013);
01.02.2014 - встановлено 6 розряд ізолювальника на термоізоляції дільниці термохімзахисту ремонтно-будівельного цеху (наказ № 1/14 від 03.02.2019);
19.02.2018 - звільнений згідно ст. 36 п. 2 КЗнІІ України, закінчився термін договору (наказ № 51к від 16.02.2018.
Відповідно до довідки ПрАТ «Концерн Стирол» для підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 01.11.2024 № 9 (а. с. 23) ОСОБА_1 , 23 вересня 1972 року, працював повний робочий день у Горлівському приватному акціонерному товаристві «Концерн Стирол» за періоди:
з 12.03.1993 (нак. № 2 від 10.03.1993) по 31.03.1993 виконував роботу транспортувальника МДП «Авіценна», у виробництві хімікатів для медичних препаратів; дана робота передбачена списком № 1, розділ. 8 «Хімічне виробництво», п. 1 позиція 1080АО10, затверджена Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10;
з 01.04.1993 (нак. № 464 від 29.03.1993) до 31.07.1994 (нак. № 60к від 05.08.1994) виконував роботу транспортування заводу «Авіценна», у виробництві хімікатів для медичних препаратів; ця робота передбачена списком № 1, розділ. VІІІ «Хімічне виробництво» п. 1 позиція 1080АО10, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162;
з 01.01.1995 (нак. № 35к від 04.01.1995) до 31.07.1996 виконував роботу електромонтера з ремонту електрообладнання заводу «Авіценна», у виробництві хімікатів для медичних препаратів; дана робота передбачена списком № 1, розділ. VІІІ «Хімічне виробництво» п. 1 позиція 1080АО10, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162;
з 01.08.1996 (нак. № 778 від 17.07.1996) до 23.07.1997 виконував роботу електромонтера з ремонту електрообладнання ділянки з виробництва медичного закису азоту ОФЗ «Фармація», у виробництві хімікатів для медичних препаратів; дана робота передбачена списком № 1, розділ. VІІІ «Хімічне виробництво» п.1 позиція 1080АО10, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162;
з 24.07.1997 (нак. № 26 від 24.07.1997) по 30.04.1998 (нак. № 588к від 25.05.1998) виконував роботу ізолювальника - маляра (висотника) служби з термоізоляційних, антикорозійних, хімзахисним та футерувальним роботам ремонтно-механічного заводу (РМЗ), у виробництві аміаку та мінеральних добрив;
з 10.09.2011 (нак. № 2858к від 10.09.2011) до 21.11.2011 виконував роботу ізолювальника на термоізоляції будівельного управління (БУ), у виробництві аміаку та мінеральних добрив; цю роботу передбачено списком № 1, розділ. VІІІ «Хімічне виробництво» позиція 8А.1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.012003 № 36;
з 22.11.2011 (нак. № 3537к від 22.11.2011) до 28.02.2013 виконував роботу ізолювальника на термоізоляції ділянки термохімзахисту будівельного управлінь (СУ), у виробництві аміаку та мінеральних добрив; ця робота передбачена списком №1, розділ. VІІІ «Хімічне виробництво» позиція 8А.1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36;
з 01.03.2013 (нак. № 422к від 01.03.2013) до 23.07.2014 (нак. № 2348 від 24.07.2014 - наказ про результати атестації робочих місць за умовами праці) виконував роботу ізолювальника на термоізоляції ремонтно-будівельного цеху (РСЦ) у виробництвах мінеральних солей та мінеральних добрив; цю роботу передбачено списком №1, розділ. VІІІ «Хімічне виробництво» позиція 8А.1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36;
з 24.07.2014 (нак. № 2348 від 24.07.2014 - наказ про результати атестації робочих місць за умовами праці) до 08.06.2017 (припинення роботи у зв`язку з простоєм підприємства) виконував роботу ізолювальника на термоізоляції ділянки термохімзахисту ремонтно-будівельного; дана професія передбачена списком № 2 розділу. ХХVІІ «Будівництво» позиція 27а, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36;
з 02.10.2018 (нак. № 272к від 01.10.2018) до 30.11.2018 (припинення роботи у зв`язку з відпусткою без оплати) виконував роботу ізолювальника на термоізоляції ділянки термохімзахисту ремонтно-будівельного цеху (РБЦ); ця професія передбачена списком № 2 розділу. ХХVІІ «Будівництво» позиція 27а, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.
Підстава: особиста картка форми Т-2, книги наказів, відповідно до атестації робочих місць нак. № 395-к від 04.04.1995, нак. № 899 від 28.04.1998, нак. № 1155 від 16.11.2009, нак.№ 672 від 11.05.2010, нак. № 3220 від 23.05.2013, нак. № 2348 від 24.07.2014.
Додаткові відомості: особові рахунки.
Стаж за списком № 1 складає: 07 років 07 місяців 04 дні.
Стаж за списком № 2 складає: 03 роки 0 місяців 15 днів.
За період роботи на підприємстві ОСОБА_1 виконував роботу протягом повного робочого дня та повного робочого тижня, у безкоштовній та учнівській відпустці не перебував, на інші роботи не залучався, прогулів немає.
Відповідно до розрахунку форми РС-право від 23.12.2024 пенсійний орган зарахував до пільгового стажу позивача такі періоди його роботи за списком № 1: з 01.10.2012 по 28.02.2013, з 01.08.2013 по 28.02.2014, з 01.04.2014 по 30.06.2016 (а. с. 14, 15).
Згідно з наказами № 395-к від 04.04.1995, № 899 від 28.04.1998, № 1155 від 16.11.2009, № 672 від 11.05.2010, № 3220 від 23.05.2013, № 2348 від 24.07.2014 (а. с. 24 - 33) підтверджується атестація робочих місць, які займав позивач відповідно до зазначеної вище трудової книжки.
У грудні 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою від 16.12.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.
Виконавцем для розгляду заяви позивача від 16.12.2024 за принципом екстериторіальності було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
За результатами розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення від 23.12.2024 № 232730026813 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із не достатністю пільгового стажу.
У рішенні відповідач 2 вказав, що до пільгового періоду роботи за списком № 1 та за списком № 2 не зараховано періоди роботи згідно довідки від 01.11.2024 № 9, оскільки дана довідка видана організацією ПрАТ «Концерн Стирол» м. Горлівка Донецької області, яка знаходиться на окупованій території.
Згідно наданих документів прийнято рішення про відмову, оскільки згідно пункту 14-4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації виїхали па підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. В заяві про призначення пенсії не зазначено особисте повідомлення заявника відповідно до пункту 14-4 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо неодержання пенсії в органах пенсійного забезпечення російської федерації.
Також у рішенні відповідач 2 встановив, що вік заявника 52 роки 02 місяці 23 дні.
Страховий стаж особи становить 34 роки 16 днів (в т.ч. додаткові роки за список № 1 - 03 роки).
Пільговий стаж особи становить 06 років 03 місяці 19 днів, з них
за списком № 1 становить 03 роки 03 місяці,
за списком № 2 - 03 роки 19 днів (згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу).
До страхового стажу зараховано всі періоди роботи.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:
«Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону».
Пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Приписами статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637, (далі - Порядок №637) встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Так, записами у трудовій книжці позивача підтверджено, що в спірні періоди, зокрема, з 12.03.1993 по 31.03.1993, з 01.04.1993 до 31.07.1994, з 01.01.1995 до 31.07.1996, з 01.08.1996 до 23.07.1997, з 24.07.1997 по 30.04.1998, з 10.09.2011 до 21.11.2011, з 22.11.2011 до 28.02.2013, з 01.03.2013 до 23.07.2014 позивач працював у ВАТ «Концерн «Стирол» на різних посадах, пов`язаних з виробництвом хімікатів. 
Дані посади відносяться до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які діяли на час роботи позивача.
В спірних випадках для підтвердження стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, позивачем надано органу Пенсійного фонду довідку ПрАТ «Концерн Стирол» від 01 листопада 2024 року №9 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. (а.с. 23)
Крім того, разом із довідкою надано копію наказу про атестацію робочого місця.
У вказаній довідці містяться всі необхідні відомості, визначені Порядком №637, зокрема, періоди роботи, професія; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, номер списку, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначені довідки.
Форма довідки повністю відповідає формі, затвердженій Додатком №5 до Порядку № 637.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок 383), який регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 3 Порядку 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Єдиною підставою для неврахування органами Пенсійного фонду періоду роботу в ПрАТ «Концерн «Стирол» при визначенні права позивача на пенсію на пільгових умовах стажу є те, що такий стаж підтверджується довідками, виданими підприємствами, розташованими на тимчасово окупованій території України.
Статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації визначає Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (далі Закон № 1207-VII), який також встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
За змістом частини другої статті 4 Закону № 1207-VII правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Частиною першою статті 18 Закону № 1207-VII передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Приписами частини другої статті 9 Закону № 1207-VII встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Частиною третьою статті 9 Закону № 1207-VII визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).
Статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Верховним Судом в постанові від 27 березня 2018 року в справі №569/15943/16-а зроблено висновок, що відсутність у відповідача можливості перевірити достовірність наданих позивачем документів, які підтверджують його право на пільгову пенсію, внаслідок проведення антитерористичної операції та знаходження підприємств на тимчасово окупованій території, не може порушувати його право на отримання пенсії.
Відтак, судом першої інстанції цілком обґрунтовано при вирішенні цієї справи застосовано вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, а також правові висновки з цього питання, викладені в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року в справі № 344/16404/16-а, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини, та зроблено правильний висновок, що всупереч гарантованому статтею 46 Конституції України праву громадян на соціальний захист ГУ ПФУ у Львівській області безпідставно не враховано довідки, видані підприємствами, що знаходяться на тимчасово окупованих територіях, при вирішенні питання про право позивача на пенсію на пільгових умовах.
Стосовно висновків суду першої інстанції про необхідність зарахування періоду проходження строкової військової служби до пільгового стажу за Списком №1 апелянтом не приведено будь-яких доводів в апеляційній скарзі, тому судом не надається оцінка висновкам суду першої інстанції в цій частині.
Враховуючи наведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії та зобов`язання ГУ ПФУ в Львівській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 спірні періоди.
Доводи апелянта стосовно відсутності підстав для зарахування спірних періодів спростовані приведеними вище висновками суду.
Посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладеній в зазначених в апеляційній скарзі постановах, суд не приймає до уваги, адже правовідносини, що були спірними в справах, що приведені апелянтом, та в цій справі не є аналогічними або подібними.
Доводи апелянта про втручання суду першої інстанції у дискрецію органу Пенсійного фонду в частині обчислення пільгового стажу роботи, призначення та виплата пенсії, а також відсутність у позивача права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 суд також визнає необґрунтованими.
Дійсно, саме до повноважень органу Пенсійного фонду належить питання обчислення страхового стажу (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, зарахувати певні періоди трудової діяльності до страхового та пільгового стажу, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.
Отже, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Також колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги відповідача щодо відшкодування позивачу сплаченого судового збору, оскільки вони суперечать приписам ст. 139 КАС України.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 р. - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Файдюк