Справа № 576/422/26
Провадження № 2/576/425/26

РІШЕННЯ
іменем України

06 квітня 2026 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі
головуючого судді	Усенко Л.М.	
секретар судового засідання	Бірюк О.І.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу	№ 576/422/26 	
позивач 	ОСОБА_1 	
відповідач 	Есманьська селищна рада	
про	визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування	
учасники справи та представники	  	
позивач	не з`явилась	
представник позивача	адвокат Фурман Юлія Віталіївна	
представник відповідача	не з`явився	

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом до Глухівської міської ради, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1 . Позивач єдиний спадкоємцем за законом, так як спільні діти відмовились від прийняття спадщини. Але нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки в договорі купівлі-продажу адреса зазначена як житловий будинок АДРЕСА_2 ).
Зазначена невідповідність є технічною опискою, яка не змінює суті договору та намірів сторін. Фактичний об`єкт купівлі – продажу, який був предметом правочину, відповідає документально підтвердженій адресі будинку АДРЕСА_1 .
Тому просить визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .
Ухвалою судді від 24.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.
17.03.2026 суд задовольнив клопотання представника позивача да Глухівської міської ради, замінивши відповідача на належного – Есманську селищну раду. 
31.03.2026 підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду.
Відповідач своїм правом надати відзив не скористався, в судове засідання представника не направив, у письмовій заяві просить розглянути справу без його участі.
Представник позивача – адвокат Фурман Ю.В. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, які в ньому викладені, просила задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 
ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 з 19.05.1989 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 10).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 14).
26.12.2003 ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_3 згідно доручення, продала ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями загальною жилою площею 35,2 кв м, розташований за адресою АДРЕСА_3 , розташований на земельній ділянці, належній продавцю на праві приватної власності.
На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок дерев`яний, обкладений цеглою, позначений на плані Глухівського МБТІ під літерою А, а також надвірні будівлі: Б сарай дерев`яний, Пг – погріб бутовий, 1-3 – огорожа дерев`яна.
Цей договір купівлі – продажу спірного будинку посвідчено завідуючою Глухівською районною державною нотаріальною конторою та зареєстровано у реєстрі за № 2502 (а.с. 11).
Право власності ОСОБА_2 на будинок за адресою АДРЕСА_3 зареєсстроване Глухівським МБТІ 26.12.2003 (а.с. 13).
Цього ж дня, 26.12.2003, ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_3 згідно доручення, продала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1748 га за адресою АДРЕСА_4 .
Призначення земельної ділянки – ведення особистого селянського господарства, обслуговування жилого будинку і господарських будівель.
Договір посвідчено завідуючою Глухівською районною державною нотаріальною конторою та зареєстровано у реєстрі за № 2504 (а.с. 12).
У будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_4 наявні відмітки про реєстрацію ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з лютого 2005 року, а також інших членів родини (а.с. 15-26). 
Згідно технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_3 первинним власником будинку був ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі – продажу власника змінено на ОСОБА_2 . Характеристики будівель та споруд, розташування та розмір житлової площі співпадають із тими, що описані нотаріусом в договорі купівлі – продажу спірного будинку (а.с. 27-32).
Також судом досліджено копію спадкової справи № 15/2023 до майна померлого ОСОБА_2 (а.с. 70-107) та встановлено, що позивач у визначений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, інші спадкоємці ОСОБА_2 першої черги за законом від прийняття спадщини відмовились. 
У спадковій справі наявна інформація з Державного реєстру речових прав. Так, у вказаному реєстрі зареєстровані відомості щодо двох будинків під АДРЕСА_1 . Один з будинків належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі – продажу від 26.12.2003, і його характеристики відповідать викладеним у договорі. Інший будинок з цією ж адресою належить третій особі, яка не є учасником цієї справи, та за описом об`єкта у реєстрі не є тотожний будинку, який зареєстрований за ОСОБА_2 . 
Позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою від нотаріус відмовила у його видачі у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених документів, які необхідні для вчинення нотаріальної дії та підтверджують право власності спадкодавця ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні.
Згідно ст. 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Однією з підстав для набуття права власності є спадкування.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки..
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Судом встановлено, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 позивач подала у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини. Їх діти також звернулись до нотаріуса та заявили про відмову від прийняття спадщини. Будь-які інші особи з заявами про прийняття спадщини не звертались. Заповітів за життя ОСОБА_2 не складав. Будь-які відомості про те, що є інші особи, які могли фактично прийняти спадщину після його смерті судом не встановлені. Таким чином, єдиним спадкоємцем майна, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , є його дружина та відповідно позивач у цій справі – ОСОБА_1 .
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину стала помилка у адресі спірного житлового будинку.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами та показаннями свідків.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини і громадянина, суд оцінює докази згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки «таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів» (справа «Бочаров проти України» рішення від 17 березня 2011 року, заява № 21037/05, §45; «Федорченко та Лозенко проти України», рішення від 20 вересня 2012 року, заява № 387/03, §53).
Судом встановлено, що первинна помилка в адресі спірного будинку, а саме буд. АДРЕСА_3 замість правильного № 2, була допущена у 2002 році Глухівським МБТІ при формуванні технічного паспорта попередньому власнику - ОСОБА_3 . В подальшому при укладенні договору купівлі – продажу 26.12.2003 нотаріус вказала цю ж інформацію в договорі. Разом із цим інші досліджені в судовому засіданні документи – будинкова книга, довідки селищної ради про реєстрацію позивача та членів її родини, у тому числі спадкодавця, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно – свідчать про те, що за життя ОСОБА_2 придбав саме житловий будинок АДРЕСА_1 ). 
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, враховуючи що позивач відповідно до закону вчинила всіх необхідних заходів для належного прийняття у спадщину спірного майна після смерті чоловіка, проте не має можливості отримати відповідне свідоцтва та позбавлена можливості зареєструвати своє право, суд приходить до висновку про те, що її право не визнається, а отже може бути захищене судом шляхом визнання за нею права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом. 
За таких обставин суд доходить висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 5, 13, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодекс України, суд-

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1  право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відомості про учасників справи:
- позивач ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_5 , фактично проживає: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 )
- відповідач Есманьська селищна рада (41400, Сумська область, м. Глухів, вул. Київська, буд. 43, код 04390191)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 06 квітня 2026 року.

Суддя          Л.М. Усенко