ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 670/668/25
Провадження № 22-ц/820/596/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на заочне рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року (суддя Мамаєв В.А.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс», Товариство) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначалось, що 16 травня 2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1. подав заявку на отримання кредиту №100203977 та уклав договір про споживчий кредит №100203977 від 16 травня 2021 року з ТОВ «Мілоан». На підставі платіжного документа йому було перераховано 7000 грн. на картковий рахунок. Відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, чим порушив умови кредитного договору.
14 вересня 2021 року відповідно до договору відступлення права вимоги №08Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №100203977 від 16 травня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», яке набуло права вимоги до відповідача. Згідно з договором відступлення сума заборгованості становить 30100 грн., з яких 7000 грн. - за тілом кредиту та 23100 грн. - за відсотками. Позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги та порядок погашення заборгованості, однак останній зобов`язання не виконав і повернення кредиту у встановлені договором строки не здійснив.
З урахуванням того, що відповідач не виконав умов кредитного договору, товариство просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 100203977 від 16 травня 2021 року в сумі 30100 грн., судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.
Заочним рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року у задоволенні позовної заяви ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем позовних вимог.
В апеляційній скарзі ТОВ «Діджи Фінанс» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду першої скасувати, і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що16 травня 2021 року ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» за адресою https://miloan.ua/ подано заявку на отримання кредиту № 100203977 та укладено Договір про споживчий кредит № 100203977 від 16 травня 2021 року в електронній формі відповідно до п. 6.1, 6.4, 6.5 Договору. Підписання договору здійснено шляхом використання одноразового ідентифікатора U39475, направленого SMS-повідомленням на номер телефону НОМЕР_1 , вказаний відповідачем. Файл із зашифрованим підписом було подано до суду через підсистему «Електронний суд», а відображення підпису можливе при завантаженні PDF-файлу через відповідне програмне забезпечення. 
Щодо висновку суду про відсутність у позивача права вимоги апелянт зазначає, що 14 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 08Т, відповідно до якого відступлено право вимоги за кредитним договором № 100203977 від 16 травня 2021 року. До позову було додано копію договору факторингу № 08Т від 14 вересня 2021 року, витяг із додатку № 1 до договору факторингу (реєстр прав вимоги) та копії платіжних інструкцій. 
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що відповідно до договору про споживчий кредит № 100203977 від 16 травня 2021 року, із змісту якого слідує, що ТОВ «Мілоан» зобов`язалось на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (надалі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (надалі - плата) у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором (п. 1.1. Договору).
Сума (загальний розмір) кредиту становить 7000 грн. у валюті: Українські гривні.
Кредит надається строком на 30 днів з 16 травня 2021 року (строк кредитування).
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 15 червня 2021 року.
Проценти за користування кредитом: 2100 грн., які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1. Договору Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Пункт 2.2.2. Договору передбачає, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3. договору.
Згідно з п. 2.3.1.1. Договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Відповідно до пункту 2.3.1.2. кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6. цього Договору.
Відповідно до платіжного доручення № 27706054 від 16 травня 2021 року платник ТОВ «Мілоан» перерахувало отримувачу ОСОБА_1 7000 грн., призначення платежу: кошти згідно договору 100203977.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
На підтвердження переходу до ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 100203977 від 16 травня 2021 року в сумі 30100 грн., позивач надав договір факторингу № 08Т від 14 вересня 2021 року, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс»; витяг з додатку до договору факторингу № 08Т від 14 вересня 2021 року; акт приймання-передачі реєстру прав вимог від 14 вересня 2021 року до договору факторингу № 08Т від 14 вересня 2021 року.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову з підстав недоведеності факту належного укладення кредитного договору зазначав, що позивач не надав жодних доказів того, що відповідач підписав договір про споживчий кредит електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. Подані документи не містять відомостей про спосіб підписання, зокрема не зазначено номер одноразового ідентифікатора, засіб зв`язку, на який він був направлений, а також не підтверджено, який саме засіб зв`язку відповідача був зареєстрований в інформаційно-комунікаційній системі позивача. Таким чином, позивач порушив принцип змагальності сторін та не довів укладення договору у письмовій (електронній) формі. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що договір є нікчемним і не створює жодних юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.
Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1081 ЦК України, визначено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, що переглядається, встановлено, що 16 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №100203977 шляхом подання відповідачем в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» анкети-заяви на отримання кредиту №100203977. Після проведення необхідної перевірки ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор U39475 після введення якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору №100203977 від 16 травня 2021 року.
Кредитний договір містить персональні дані відповідача, зокрема, РНОКПП, серію та номер паспорта громадянина України, місце проживання, номер мобільного телефону, вказаний відповідачем у заяві позичальника від 13 травня 2021 року.
Відповідно до умов укладеного договору: кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором, кредит надавався з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до платіжного доручення №27706054 від 16 травня 2021 року, ТОВ «Мілоан» здійснено грошовий переказ в розмірі 7000 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 , що відповідає розміру тіла кредиту (а.с. 32).
Товариство надало розрахунок заборгованості за договором, який відповідає умовам укладеного договору та підтверджує розмір заборгованості, в тому числі за процентами, нарахованими в межах строку кредитування (а.с. 13-14).
Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме відповідач має доступ до свого рахунку в платіжній системі Mastercard (АТ КБ «ПриватБанк»), і він мав можливість надати суду докази того, що він не є держателем банківської картки, виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, що є його процесуальним обов`язком, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Проте, такі докази в підтвердження заперечень відповідачем надані не були.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про нікчемність договору про споживчий кредит №100203977 від 16 травня 2021 року. Перехід права вимоги стягнення заборгованості до ТОВ «Діджи Фінанс» підтверджується договором факторингу № 08Т від 14 вересня 2021 року та іншими матеріалами справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог і наявність правових підстав для задоволення позову.
Отже, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 100203977 від 16 травня 2021 року в сумі 30100 грн.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач у суді першої інстанції заявив про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. На підтвердження цих вимог позивач надав копію договору про надання правничої допомоги від 05 травня 2025 року №42649746, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ТОВ «Діджи фінанс», акт №1203977 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 29 липня 2025 року, детальний опис робіт, виконаних адвокатом, від 29 липня 2025 року, сума наданих послуг відповідно до договору складає 5000 грн.
Відповідно до детального опису робіт адвокат Міньковська А.В. надала ТОВ «Діджи Фінанс» юридичні послуги в суді першої інстанції: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових консультацій, кількість витраченого часу 1 години, вартість 1000 грн.; складання позовної заяви, кількість витраченого часу 2 години, вартість 3000 грн.; формування додатків до позовної заяви, кількість витраченого часу 0,5 години, вартість 500 грн.; подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками, до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням кількість витраченого часу 0,5 години, вартість 500 грн., загальна вартість 5000 грн.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, судом враховуються конкретні обставини даної справи, її складність, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також те, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер. 
Проаналізувавши детальний опис наданих позивачу послуг з професійної правничої допомоги, а також подані документи, колегія суддів вважає що 3000 грн. витрати на правничу допомогу мають розумний характер, та вважає, що така сума відповідає критеріям реальності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу понесені апелянтом в суді апеляційної інстанції, то на підтвердження понесення таких витрат ТОВ «Діджи Фінанс» надано суду апеляційної інстанції договір про надання правової допомоги №42649746-АБ від 05 січня 2026 року, додаткову угоду №100203977 від 05 січня 2026 року до договору №42649746-АБ про надання правової допомоги від 05 січня 2026 року, детальний опис робіт, виконаних АБ «Анастасії Міньковської» від 07 січня 2026 року, надання послуг №100203977 на підтвердження факту надання правової допомоги від 07 січня 2026 року.
Відповідно до зазначеного акту адвокатське бюро «Анастасії Міньковської» надало правову допомогу апелянту: аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів, кількість витраченого часу 0,5 години вартість - 500 грн., правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових консультацій кількість витраченого часу 0,5 годин вартість - 500 грн., складання апеляційної скарги кількість витраченого часу 3 годин вартістю - 3000 грн. загальна вартість 4000 грн.
Проаналізувавши детальний опис наданих позивачу послуг з професійної правничої допомоги, а також подані документи, колегія суддів вважає що 2000 грн. витрати на правничу допомогу мають розумний характер, та вважає, що така сума відповідає критеріям реальності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.
Оскільки судом апеляційної інстанції позовну заяву та апеляційну скаргу задоволено в повному обсязі судовий збір сплачений ТОВ «Діджи Фінанс» за подання позову в розмірі 2422,40 грн., та за апеляційну скаргу в розмірі 3633,60 грн., а всього 6056 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс».
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.
Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №100203977 від 16 травня 2021 року в розмірі 30100 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір в розмірі 6056 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 26 лютого 2026 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк