ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/294/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В. , розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до 2 регіональної військово-лікарської комісії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до 2 регіональної військово-лікарської комісії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, в якій просить:
- визнати протиправними дії штатної 12 Регіональної військово-лікарської комісії щодо постановлення протоколу засідання від 07.08.2025 №2025-0807-1005-3931-7 в частині формулювання: "Для встановлення причинного зв`язку поранення солдата запасу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - "Осколкове ушкодження тулубу з пошкодженням внутрішніх органів. Ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків", яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , із захистом Батьківщини та з проходженням військової служби - підстав немає.";
- зобов`язати 12 Регіональну військово-лікарську комісію змінити протокол засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії від 07.08.2025 №2025-0807-1005-3931-7, виклавши в наступній редакції: "Встановлено причинний зв`язок поранення солдата запасу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - "Осколкове ушкодження тулубу з пошкодженням внутрішніх органів. Ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків", яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , ТАК, пов`язане із проходженням військової служби.".
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 05.06.2024 по 28.06.2025 ОСОБА_2 проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.06.2025 № 181 солдата ОСОБА_2 , водія 3 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , звільнено у запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 та абзацу п`ятого пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме: у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років. Та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 03.07.2025 ОСОБА_2 поїхав до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оформлення відстрочки від служби за сімейними обставинами. У період з 08 год. 40 хв. до 09 год. 10 хв. повітряними засобами ураження збройних сил рф здійснено обстріл цивільних об`єктів у м. Полтава, внаслідок чого під час оголошеної повітряної тривоги, перебуваючи у безпосередній близькості до ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинув військовозобов`язаний ОСОБА_2 . Відповідно до Протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії "12 Регіональна ВЛК (м. Харків)" від 07.08.2025 № 2025-0807-1005-3931-7, Комісією розглянуто питання встановлення причинного зв`язку поранення солдата запасу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами розгляду ВЛК дійшла висновку, що поранення: "Осколкове ушкодження тулубу з пошкодженням внутрішніх органів. Ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків", яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має причинного зв`язку ані із захистом Батьківщини, ані з проходженням військової служби, у зв`язку з чим, на думку Комісії, підстав для встановлення такого причинного зв`язку немає. Не погоджуючись з вказаним рішення позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідач у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що із сукупного змісту наведених документів чітко встановлено та відображено у постанові 12 РВЛК, що ОСОБА_2 , після звільнення з військової служби через сімейні обставини та інші поважні причини, був звільнений у запас за підпунктом "г" пункту другого частини четвертої та абзацу п`ятого пункту третього частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Через 5 днів після звільнення з військової служби, а саме 03.07.2025 ОСОБА_2 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оформлення відстрочки від призову на військову службу по мобілізації. В цей же день, у проміжок часу 08:40 – 09:10 повітряними засобами ураження збройних сил російської федерації було здійснено обстріл у м. Полтава, внаслідок якого загинув військовозобов`язаний ОСОБА_2 . Отже, на момент смерті ОСОБА_2 не був діючим військовослужбовцем та е виконував обов`язки військової служби. 
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.
Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.
У період з 05.06.2024 по 28.06.2025 ОСОБА_2 проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.06.2025 № 181 солдата ОСОБА_2 , водія 3 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , звільнено у запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 та абзацу п`ятого пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме: у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років. Та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 03.07.2025 ОСОБА_2 поїхав до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оформлення відстрочки від служби за сімейними обставинами. 
У період з 08 год. 40 хв. до 09 год. 10 хв. повітряними засобами ураження збройних сил рф здійснено обстріл цивільних об`єктів у м. Полтава, внаслідок чого під час оголошеної повітряної тривоги, перебуваючи у безпосередній близькості до ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинув військовозобов`язаний ОСОБА_2 . 
Відповідно до Протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії "12 Регіональна ВЛК (м. Харків)" від 07.08.2025 № 2025-0807-1005-3931-7, Комісією розглянуто питання встановлення причинного зв`язку поранення солдата запасу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами розгляду ВЛК дійшла висновку, що поранення: "Осколкове ушкодження тулубу з пошкодженням внутрішніх органів. Ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків", яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має причинного зв`язку ані із захистом Батьківщини, ані з проходженням військової служби, у зв`язку з чим, на думку Комісії, підстав для встановлення такого причинного зв`язку немає.
Не погоджуючись з рішенням 12 Регіональної військово-лікарської комісії щодо постановлення протоколу засідання від 07.08.2025 №2025-0807-1005-3931-7 в частині встановлення причинного зв`язку захворювання, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Водночас, в Україні як у правовій державі, проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Наведене тлумачення змісту перелічених норм права є цілком релевантним правовому висновку постанови Верховного Суду від 09.05.2024р. у справі №580/3690/23, де указано, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження військової служби в Україні регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі – Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини четвертої Закону № 2232-ХІІ, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 70 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби - інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною другою статті 12 Закону України "Про національну безпеку України".
Військово-лікарські комісії також можуть створюватися при державних та комунальних закладах охорони здоров`я.
За правилами пункту 1.1 глави 1 розділу І Положення, це Положення визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу.
Це Положення поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, членів їх сімей, призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно із пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення, військово-лікарська експертиза, це, зокрема, встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Відповідно до пункту 1.3 глави 1 розділу І Положення, основними завданнями військово-лікарської експертизи, у тому числі є, визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Отже, законодавчо закріплено, що встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм чи інших ушкоджень здоров`я військовослужбовця, а також визначення причинного зв`язку між
вказаними обставинами та настанням смерті, належить до виключної компетенції військово-лікарських комісій та є одним із основних завдань. 
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
ВЛК приймають постанови у тому числі на виїзних засіданнях та, в окремих випадках (лікування за кордоном) - дистанційно.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.
Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.
Документація, яка створюється (заповнюється) в процесі військово-лікарської експертизи, ведеться в паперовій або в електронній формі. Документування в електронній формі здійснюється із застосуванням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Відповідно до пункту 2.2 глави 2 розділу І Положення, штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: ЦВЛК, ВЛК регіону.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та лікувальних закладах.
Підпунктом 2.4.4 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення визначено, що на ВЛК регіону серед іншого покладається, організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності.
Водночас відповідно до підпункту 2.4.5 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення, ВЛК регіону, зокрема має право, приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).
Системно аналізуючи зміст наведених вище норм права, слід дійти обґрунтованого висновку, що органи військово-лікарської експертизи є незалежними, самостійними та відокремленими державними колегіальними органами, владна управлінська компетенція яких не перетинається та не дублюється з повноваженнями будь-яких військових формувань або органів військового управління. Такі органи наділені законодавцем виключною компетенцією на вчинення управлінських волевиявлень у межах та спосіб, прямо визначених Положенням.
У цьому контексті 12 РВЛК, як ВЛК регіону, є окремою медичною установою в системі Міністерства оборони України, яка здійснює свою діяльність автономно та наділена визначеним Положенням колом прав і повноважень у сфері військово-лікарської експертизи.
Відповідно до пункту 20.1 глави 20 розділу ІІ Положення, постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК незалежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка вноситься до документа, яким оформлюється постанова ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог цього Положення.
Голова або члени ВЛК відповідальні за прийняте рішення та видачу документів про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв). ВЛК мають право приймати постанови на виїзних засіданнях та у випадках визначення потреби (відсутності потреби) у продовженні тривалого лікування військовослужбовців під час лікування за кордоном - дистанційно, на підставі оригіналів медичних та військово-облікових документів або належним чином
їх засвідчених копій. 
Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв та смертей), військовослужбовців (осіб звільнених з військової служби) з військовою службою врегульований главою 21 розділу ІІ Положення. Згідно із пунктом 21.2 глави 21 розділу ІІ Положення, причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних ТЦК та СП на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.
Пунктом 21.3 глави 21 розділу ІІ Положення визначено, що причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у осіб, звільнених з військової служби визначають штатні ВЛК; у осіб, звільнених з військової служби інших військових формувань та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
У випадку прийняття штатними ВЛК рішення про відсутність підстав для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв) у формулюваннях, передбачених пунктами 21.5, 21.6 цієї глави, у розділ Х протоколу, оформленого за формою, наведеною в додатку 19 до цього Положення, заноситься відповідне рішення.
Пункти 21.5 та 21.6 глави 21 розділу ІІ Положення, містять виключний перелік формулювань, в яких можуть прийматися постанови військово-лікарськими комісіями, зокрема:
а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районахантитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України».
в) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане, у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби, крім поранень (контузій, травм, каліцтв), одержаних за обставин фактичного виконання службових обов`язків, передбачених у підпункті "а" цього пункту.
При ураженнях, зумовлених дією ДІВ, КРП, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова - "Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби".
Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною четвертою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Постанова ВЛК у формулюванні "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" не приймається, якщо поранення (контузія, травма, каліцтво), у тому числі, що призвело до смерті військовослужбовця, є наслідком:
вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;
вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом).
є) "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, крім захворювань (поранень, контузій, каліцтв, травм), які виникли (одержані) в періоди служби, передбачені підпунктами "а", "ґ" цього пункту, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні або якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, крім випадків, визначених у підпункті "в" цього пункту.
Постанова ВЛК у формулюванні "Захворювання ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" приймається, якщо захворювання, у тому числі, що призвело до смерті військовослужбовця, виникло, (розвинулося) в період проходження військової служби та є наслідком:
вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;
вживання або отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інсульт, інфаркт, зупинка серця тощо), що підтверджено відповідним медичним висновком, за умов, що отруєння не пов`язано із впливом цих речовин на потерпілого військовослужбовця внаслідок їх застосування в технологічному процесі або незадовільного зберігання чи транспортування, а потерпілий до настання нещасного випадку був відсторонений від виконання обов`язків командиром (начальником);
навмисного спричинення шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом).
ж) "Захворювання (поранення, травма, контузія, каліцтво), НІ, не пов`язане з проходженням військової служби" - якщо захворювання виникло в того, хто пройшов медичний огляд, до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом (у тому числі і захворювання, яке не діагностовано під час призову (під час прийому на військову службу), але патогенетично їх розвиток почався до призову (до прийому) на військову службу) і військова служба не вплинула на вже наявне захворювання і придатність до військової служби або коли захворювання виникло після звільнення з військової служби, коли початок захворювання не можна віднести на період проходження військової служби. 
Постанова в такому формулюванні приймається також за наслідками поранень (травм, контузій, каліцтв), якщо вони одержані до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом і військова служба не вплинула на вже наявні наслідки поранення (травми, контузії, каліцтва) і придатність до військової служби або одержаних після звільнення з військової служби. 
У такому самому формулюванні приймаються постанови щодо військовослужбовців, військову службу яким призупинено в порядку, передбаченому частиною другою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та якщо в час призупинення військової служби військовослужбовцем одержано поранення (травму, контузію, каліцтво) або на цей період можна віднести початок захворювання.
Приписами пункту 21.9 глави 21 розділу ІІ Положення передбачено, що визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, особи, звільненої з військової служби, проводиться штатними ВЛК.
Відповідно до пункту 21.25 глави 21 розділу ІІ Положення, для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовця, до штатної ВЛК разом із заявою військовослужбовця (члена сім`ї, батьків, утриманців загиблого (померлого) військовослужбовця) або разом із листом командира (начальника) військової частини (закладу, установи), ТЦК та СП надаються такі документи (копії документів):
довідка про проходження військової служби або копія посвідчення офіцера, генерала (військового квитка рядового, сержантського і старшинського складу);
довідка за формою, наведеною у Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (за наявності);
медичні документи, які підтверджують початок розвитку, розвиток захворювання або одержання травми (поранення, контузії, каліцтва): медична книжка військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби), медичні карти стаціонарного (амбулаторного) хворого або витяги з них, довідки із закладів охорони здоров`я, свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК), витяг із книги обліку хворих в амбулаторії під час первинного звернення по медичну допомогу;
довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення - для військовослужбовців, які одержали травму (поранення, контузію, каліцтво);
копія Акта проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, копія Акта про нещасний випадок (зникнення, смерть) за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332 або копія акта розслідування авіаційної події та інциденту в авіації - у разі проведення відповідних розслідувань;
документи, у яких зазначено обставини загибелі (смерті) військовослужбовця (не менш як один з таких документів): витяг з іменного списку безповоротних втрат особового складу, наказ командира (начальника) військової частини, донесення про загибель (смерть), сповіщення (корінець сповіщення) на загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця, постанова про закриття кримінального провадження (за наявності) - надаються у разі загибелі (смерті) військовослужбовця;
лікарське свідоцтво про смерть - надається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби);
свідоцтво про смерть - надається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби).
Штатною ВЛК враховуються: первинна медична картка, службова та медична характеристики, матеріали розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, архівні довідки, довідки про причину смерті, висновок судово-медичного експерта.
До вказаних документів особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, за власним бажанням додають інші документи, які підтверджують причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті), з військовою службою.
Штатна ВЛК вивчає документи, за потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), та в місячний строк із дня надходження документів приймає рішення щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті)), з військовою службою, про що інформує військові частини (органи, підрозділи), ТЦК та СП, осіб, які звернулися до штатної ВЛК.
Згідно із підпунктом 21.30 глави 21 розділу ІІ Положення, постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), що зумовило безпосередню, основну причину смерті, приймається в одному із формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II цього Положення, з обов`язковим додаванням перед словом "ТАК" або "НІ" слів "яке призвело до смерті, та причина смерті".
У випадках коли причину смерті не встановлено, ВЛК приймає постанову про причинний зв`язок смерті військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби) з військовою службою, а у постанові про причинний зв`язок слова "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), яке призвело до смерті, та причина смерті" не зазначаються.
Таким чином, процес встановлення причинного зв`язку, у тому числі щодо травм (поранень), які призвели до смерті, є чітко регламентованим, здійснюється штатними ВЛК та передбачає детальну перевірку наявних документів, а також можливість подання додаткових матеріалів і доказів за ініціативою заінтересованої особи.
Водночас, рішення ВЛК приймаються колегіально та виключно з дотриманням вимог Положення. Встановлення причинного зв`язку, зокрема щодо травм (поранень), як стосовно діючих військовослужбовців, так і осіб, звільнених з військової служби або померлих (загиблих), може здійснюватися лише у формулюваннях, прямо передбачених Положенням.
Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просить суд зобов`язати 12 РВЛК прийняти рішення про встановлення причинного зв`язку смерті у формулюванні, що поранення, яке призвело до смерті ОСОБА_2 , та причина смерті, ТАК пов`язане із захистом Батьківщини.
Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що її чоловік, під час оформлення відстрочки від мобілізації після звільнення з військової служби, перебуваючи поблизу ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав поранення, несумісні з життям, унаслідок збройного удару РФ під час повномасштабного вторгнення в Україну. 
Лікарським свідоцтвом про смерть було вказано, що смерть спричинена осколковим ушкодженням тулубу з пошкодженням внутрішніх органів та ушкодженням внаслідок воєнних дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків. Однак позивачка, формулюючи позовні вимоги, неправильно застосувала норми матеріального права, проігнорувавши визначальні критерії встановлення причинного зв`язку смерті військовослужбовця, що унеможливлює задоволення заявлених вимог у обраний нею спосіб. 
Під час ухвалення зазначеного рішення 12 РВЛК здійснила повний, всебічний та об`єктивний аналіз усіх документів, поданих на розгляд, а саме: заява ОСОБА_1 ; лікарське свідоцтво про смерть від 04.07.2025 № 620, (довідка про причину смерті зазначена на бланку лікарського свідоцтва про смерть); свідоцтво про смерть; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.06.2025 № 181; паспорт ОСОБА_1 ; РНОКПП; витяг з реєстру територіальної громади; свідоцтво про шлюб; свідоцтво про народження; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Із сукупного змісту наведених документів чітко встановлено та відображено у постанові 12 РВЛК, що ОСОБА_2 , після звільнення з військової служби через сімейні обставини та інші поважні причини, був звільнений у запас за підпунктом "г" пункту другого частини четвертої та абзацу п`ятого пункту третього частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Через 5 днів після звільнення з військової служби, а саме 03.07.2025 ОСОБА_2 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оформлення відстрочки від призову на військову службу по мобілізації. В цей же день, у проміжок часу 08:40 – 09:10 повітряними засобами ураження збройних сил російської федерації було здійснено обстріл у м. Полтава, внаслідок якого загинув військовозобов`язаний ОСОБА_2 .
Отже, на момент смерті, ОСОБА_2 вже не був діючим військовослужбовцем та не виконував обов`язки військової служби. 
Як вказувалось вище, Закон № 2232-ХІІ врегульовує, зокрема, загальні засади проходження військової служби в Україні.
Військовослужбовець (п. 9 ст. 1 Закону №2232-ХІІ) - громадяни України, які проходять військову службу.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-ХІІ визначено види військової служби, а саме:
базова військова служба;
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Частиною першою, абзацом першим третьою та частиною четвертою статті 24 Закону № 2232-ХІІ передбачено, у тому числі, початок, закінчення проходження військової служби, а також час та місце виконання обов`язків військової служби, а саме:
1. Початком проходження військової служби вважається:
1) день відправлення у навчальну частину (центр) з територіального центру комплектування та соціальної підтримки (збірного пункту) - для громадян, направлених для проходження базової військової служби;
2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;
3) день призначення на посаду курсанта закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;
4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;
5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, для громадян України, які добровільно прибули до військової частини для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період;
6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
3. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби
громадянами України. 
4. Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Відповідно до підпункту другого пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_2 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського;
у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України; 
у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України;
у військових званнях генерала (адмірала) та прирівняному до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військовому званні - Президентом України.
Пунктами 226-232 Положення № 1153/2008 визначені вимоги для звільнення з військової служби.
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Пунктом 234 Положення № 1153/2008, перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.
Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови
військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.
Порядок проведення розрахунку вислуги років визначається Міністерством оборони України.
Розрахунок вислуги років військовослужбовців, які звільняються з військової служби через службову невідповідність, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання, у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку, у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, здійснює територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, де вони перебувають на військовому обліку, який надсилає розрахунок вислуги років для затвердження в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Згідно із пунктом 242 Положення № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.
Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до пункту 244 Положення № 1153/2008, після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.
Особливості звільнення деяких категорій військовослужбовців Відповідно до пункту 245 Положення № 1153/2008, звільнення з військової служби військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти, здійснюється посадовими особами, зазначеними в пункті 153 цього Положення, за поданням керівників державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти, до яких вони відряджалися, без зарахування в розпорядження Міністерства оборони України.
Днем закінчення військової служби для таких військовослужбовців є день, зазначений у наказі (розпорядженні) про звільнення з посади в державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, державних та комунальних закладах освіти, до яких вони були відряджені.
У разі закінчення строку дії контракту про проходження військової служби військовослужбовці, яких передбачається звільнити з посад в державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, державних та комунальних закладах освіти, але немає можливості використати на військовій службі, звільняються з військової служби наказом посадової особи, яка приймала рішення про їх відрядження, у зв`язку із закінченням строку контракту.
Витяги з наказів про звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються до відповідних державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти для дальшого розрахунку звільнених осіб та направлення їх на військовий облік. У день розрахунку таких осіб у зв`язку із звільненням з військової служби керівник державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального закладу освіти направляє їх на військовий облік до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Пунктом другим частини четвертої та пунктом третім частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначаються підстави для звільнення для військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зокрема, через сімейні обставини та інші поважні причини, якщо у військовослужбовця перебуває на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. 
Отже, системно аналізуючи наведені норми законодавства слідує, що військовослужбовцем вважається виключно особа, яка на законних підставах проходить військову службу, а виконання обов`язків військової служби має чітко визначені часові та правові межі і пов`язується з перебуванням особи на службі до моменту її виключення зі списків особового складу військової частини.
Натомість після видання наказу про звільнення та виключення особи зі списків особового складу військової частини її проходження військової служби вважається завершеним, а правовий статус військовослужбовця - втраченим. Із цього моменту така особа не виконує обов`язків військової служби у розумінні Закону № 2232-ХІІ, навіть якщо вона надалі взаємодіє з ТЦК та СП з питань обліку чи оформлення відповідних документів.
Більше того, конструкція частини третьої статті 24 Закону № 2232-ХІІ чітко розмежовує, що закінченням проходження військової служби особою вважається саме момент її виключення зі списків особового складу у порядку, визначеному Положенням № 1153/2008. Таким чином, юридичним фактом припинення статусу військовослужбовця є належно оформлене виключення з відповідних списків, зокрема, звільнення з військової служби з визначених у статті 26 Закону 2232-ХІІ підстав, а не інші обставини чи події.
Розвиваючи зазначену правову позицію, слід звернути увагу, що зі змісту матеріалів справи вбачається: позивач був звільнений з військової служби на підставі, визначеній пунктом другим частини четвертої та пунктом третім частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ. 
При цьому відсутні будь-які об`єктивні дані чи належні докази, які б свідчили про те, що звільнення з військової служби було здійснене з порушенням порядку, визначеного Положенням № 1153/2008. Навпаки, зі змісту витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 28.06.2025 № 181 чітко вбачається відображення строків проходження військової служби, зокрема визначено дату її початку та дату закінчення. Додатково зазначені строки прямо зафіксовані в абзаці 10 вказаного наказу.
Отже, наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 був звільнений з військової служби у порядку, визначеному чинним законодавством України, з дотриманням установленої процедури та належним документальним оформленням. Відтак, з урахуванням вимог частини третьої статті 24 Закону № 2232-ХІІ, останнім днем проходження ним військової служби є 28.06.2025, тобто день виключення зі списків особового складу військової частини.
Таким чином, перебування особи 03.07.2025, після звільнення біля ІНФОРМАЦІЯ_3 для оформлення документів, у тому числі пов`язаних із відстрочкою чи військовим обліком, саме по собі не може вважатися виконанням обов`язків військової служби та не створює правового статусу діючого військовослужбовця. 
Відтак твердження позивачки про те, що її чоловік на момент настання трагічних подій виконував обов`язки військової служби, не відповідає вимогам матеріального права та спростовується наведеними правовими нормами, оскільки на той час він уже був звільнений із військової служби та не перебував у статусі військовослужбовця.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерті (форма № 106/о), затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545 (далі - Інструкція) для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров`я або ФОП видається лікарське свідоцтво про смерть.
Згідно із пунктом 2.1 розділу ІІ Інструкції, перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я або місці провадження медичної практики ФОП. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється. У разі поховання померлого закладом охорони здоров`я або ФОП - останній обов`язково заповнює лікарське свідоцтво про смерть і передає його в органи реєстрації актів цивільного стану не пізніше трьох діб з дня смерті.
Як зазначено пунктом 2.3 розділу ІІ Інструкції, у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину.
За правилами пункту 3.10 розділу ІІІ Інструкції, пункт 9 лікарського свідоцтва про смерть заповнюється таким чином:
- якщо основна причина смерті кодується в межах I-XVII класів за Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (далі - МКХ-10), вибирається - 1 (захворювання); - якщо основна причина смерті кодується в межах XVIII класу за МКХ-10, вибирається - 2 (неуточнені причини смерті);
- якщо основна причина смерті кодується в межах класів V01-Х59 за МКХ-10, вибирається - 3, 4 (нещасний випадок поза виробництвом, нещасний випадок у зв`язку з виробництвом);
- якщо основна причина смерті кодується в межах класу Х60-Х84 за МКХ-10, вибирається - 5 (навмисне самоушкодження);
- якщо основна причина смерті кодується в межах класів Х85-Y09 за МКХ-10, вибирається - 6 (наслідки нападу);
- якщо основна причина смерті кодується в межах класу Y10-Y34 за МКХ-10, вибирається - 7 (випадки ушкодження з невизначеним наміром);
- якщо основна причина смерті кодується в межах класу Y35-Y36 за МКХ-10, вибирається - 8 (ушкодження внаслідок дій, передбачених законом, та воєнних операцій);
- якщо основна причина смерті кодується в межах класу Y40-Y84 за МКХ-10, вибирається - 9 (ускладнення внаслідок терапевтичної та хірургічної допомоги);
- якщо основна причина смерті кодується в межах класу Y85-Y89 за МКХ-10, вибирається - 10 (віддалені наслідки зовнішніх причин захворюваності та смертності).
Таким чином, лікарське свідоцтво про смерть є виключно медичним документом, призначеним для реєстрації факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, відповідно до вимог чинного законодавства. 
Вказані у ньому обставини, зокрема такі як "осколкові пошкодження тулубу з пошкодженням внутрішніх органів" чи "ушкодження внаслідок воєнних дій спричинені іншими видами вибухів та уламків", відображають лише клінічну причину смерті та не є юридичним підтвердженням її причинного зв`язку з проходженням військової служби.
Натомість встановлення причинного зв`язку між ушкодженням, що призвело до смерті, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби належить виключно до компетенції військово-лікарської експертизи. Саме такий висновок має юридичне значення для вирішення питання щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця.
Отже, доводи, покладені на зміст лікарського свідоцтва про смерть, не можуть вважатися належними та допустимими доказами у контексті встановлення причинного зв`язку смерті в рамках військово-лікарської експертизи, оскільки не ґрунтуються на нормах матеріального права, які регулюють порядок встановлення відповідного причинного зв`язку та призначення соціальних виплат. У даних правовідносинах таке розмежування є ключовим для належної правової оцінки обставин справи.
Встановлення причинного зв`язку, передбачені підпунктами "а", "в", "є", "ж" пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення, що мають визначальне значення для правильної правової оцінки спірних обставин, зокрема:
- формулювання "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" застосовується виключно у випадках коли:
а) поранення одержане під час безпосередньої участі особи у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення; 
б) факту перебування безпосередньо в районах проведення відповідних заходів у відповідний період, а також під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення таких заходів, або під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
- формулювання "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" застосовується у разі:
а) якщо ушкодження отримане під час фактичного виконання службових обов`язків у період проходження військової служби, за винятком випадків, що підпадають під підпункт "а" пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення, а також відносяться ураження, зумовлені дією шкідливих факторів (іонізуючого випромінювання, токсичних речовин, небезпечних мікроорганізмів тощо), які виникли у зв`язку з виконанням обов`язків служби;
б) випадок події, прямо передбачений частиною четвертою статті 24 Закону № 2232-ІІХ. (більш розгорнуто перелік випадків визначений у 10 розділу ІІ Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021).
- формулювання "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" застосовується, якщо:
а) відповідний стан виник у період проходження служби у військових частинах та установах, але не за обставин, передбачених підпунктами "а" та "ґ", або коли захворювання, що існувало до початку служби, у період її проходження досягло такого розвитку, який призвів до непридатності до військової служби.
б) таке саме формулювання приймається і за наслідками поранень, отриманих у період служби, якщо документи про обставини їх одержання відсутні або коли вони отримані за обставин, не пов`язаних із виконанням службових обов`язків. Разом з тим таке формулювання може застосовуватися і у випадках, коли захворювання, у тому числі таке, що призвело до смерті, виникло в період служби, навіть якщо воно стало наслідком протиправної поведінки особи, вживання алкоголю, наркотичних чи токсичних речовин або навмисного заподіяння шкоди собі (крім випадків доведення до самогубства).
- формулювання "Захворювання (поранення, травма, контузія, каліцтво), НІ, не пов`язане з проходженням військової служби" застосовується, якщо:
а) захворювання виникло до призову або прийняття на військову службу і сама служба не вплинула на його перебіг та придатність до служби, або якщо захворювання виникло вже після звільнення з військової служби і його початок не може бути віднесений до періоду її проходження.
б) таке ж формулювання застосовується і щодо поранень, отриманих до початку служби або після звільнення з неї, за умови відсутності впливу служби на їх наслідки. Крім того, воно застосовується і у випадках, коли військова служба була призупинена у встановленому законом порядку, а поранення або початок захворювання припадає саме на цей період.
Натомість матеріали справи однозначно свідчать та не заперечуються стороною позивача, що 03.07.2025 ОСОБА_2 , після того як 28.06.2025 був звільнений з військової служби у встановленому законом порядку, перебуваючи у статусі військовозобов`язаного, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де внаслідок ракетного удару з боку російської федерації, що відбувся у період часу з 08:40 по 09:10, отримав поранення (травми), несумісні із життям, а саме: осколкове ушкодження тулуба з пошкодженням внутрішніх органів; ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків.
У витязі з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 03.07.2025 відображено короткий виклад обставин кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 438 Кримінального кодексу України.
Водночас у даному випадку заслуговує на увагу той факт, що документи, подані на розгляд до 12 РВЛК, не містять жодних вказівок чи зафіксованих даних про те, що ОСОБА_2 станом на 03.07.2025 перебував у юридичному статусі військовослужбовця та на момент події виконував будь-які бойові (спеціальні) завдання, брав безпосередню участь у відсічі збройної агресії проти України або виконував обов`язки військової служби.
Натомість у зазначених документах обставини події охарактеризовані як наслідок раптового удару противника по цивільних об`єктах у місті Полтава. При цьому встановлено, що на момент удару ОСОБА_2 вже був звільнений з військової служби.
Крім того, суд зазначає, що ракетний удар у місті Полтава, внаслідок якого загинув ОСОБА_2 , дійсно мав місце 03.07.2025 та набув широкого суспільного резонансу, оскільки став одним із випадків прямого ураження об`єктів у відносно тиловому регіоні, що до того часу вважався відносно безпечним.
Водночас відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.08.2025 № 375 "Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій" місто Полтава не було включене до району ведення бойових дій.
Також згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 № 376, яким затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, станом на 03.07.2025 місто Полтава, як і вся територія Полтавської області, не були включені до переліку територій, що відносяться до зони бойових дій.
Таким чином, факт загибелі ОСОБА_2 , попри трагічні обставини та значний суспільний резонанс зазначеного обстрілу, сам по собі не може свідчити про наявність причинного зв`язку між смертю та безпосереднім виконанням бойового завдання у районі ведення бойових дій, виконанням обов`язків військової служби або проходженням військової служби.
У зв`язку з наведеними обставинами, зокрема з урахуванням того, що загибель настала не в районі ведення бойових дій, не під час виконання бойового (спеціального) завдання, пов`язаного з безпосередньою участю в обороні держави, а внаслідок ракетного удару по території тилового населеного пункту, який на момент події не входив до переліку територій, де велися бойові дії, застосування положень підпунктів "а", "в" або "є" пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу є необґрунтованим.
Таким чином, доводи позивача не ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, не підтверджуються відповідними документами та не спростовують висновків, викладених у експертній документації. Тобто, позовні вимоги ґрунтуються не на нормах права чи медичних доказах, а на суб`єктивному тлумаченні обставин та намаганні підмінити дискреційні повноваження ВЛК власними припущеннями, а отже не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Крім того підсумовуючи всі вищенаведені доводи комісії також варто наголосити, що в України діє принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень який є одним із фундаментальних засад адміністративного провадження та має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Пунктом сьомим частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
У постанові Верховного Суду від 12.12.2023 у справі №160/7116/19 указано, що 
52. Водночас судова палата наголошує на тому, що одним із конституційних принципів, на якому повинна базуватися діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, є принцип, відповідно до якого ці органи, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).
53. Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу “заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом”. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
54. Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.".
Таким чином, причинний зв`язок загибелі ОСОБА_2 передбачений підпунктами "а", "в" або "є" пункту 21.5 Положення, у даному випадку відсутній, а отже, висновок ВЛК, побудований на цьому них, не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам матеріального права.
Отже, провівши системний аналіз наведених правових норм та встановлених фактів, беручи до уваги надані на розгляд документи, слід дійти висновку, що постанова про причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 винесена обґрунтовано.
Згідно з постановою Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 802/468/17-а, встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв з військовою службою є компетенцією військово-лікарської комісії, втручання у ці повноваження судом є недопустимо. Разом з тим, згідно з усталеною судовою практикою, при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення ВЛК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певної постанови, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності постанови ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Отже, суди вправі перевіряти законність постанови ВЛК лише в межах дотримання процедури її прийняття. Вказана норма дає підстави вважати, що повноваження наданні військово- лікарський комісіям є дискреційними.
Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, дискреційні повноваження – це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (рішення Верховного Суду у справі № 826/10085/16).
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі "Педерсен і Бодзгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних державних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.
Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належали б до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, ВЛК надано виключне право встановлення причинного зв`язку захворювань, травм, поранень, контузій, травм, каліцтв у тому числі, які призвели до смерті у військовослужбовців та вибір формулювань в яких приймаються постанови ВЛК. Жоден інший орган влади не може брати на себе відповідні повноваження.
Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 зробив правовий висновок про те, у разі наявності сумніву у позивача щодо правильності висновку, він має право звернутися до ЦВЛК ЗС України для перегляду відповідної постанови.
Разом з тим, суд також зазначає, що питання визначення причинного зв`язку захворювань за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.
Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належали б до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. ВЛК надано виключне право встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та осіб, звільнених з військової служби, зі службою у Збройних Силах України. Жоден інший орган влади не може брати на себе відповідні повноваження.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.
Суд зауважує, що у своєму позові позивач не ставить під сумнів законність проведеної процедури, що передувало прийняттю відповідачем цього рішення. Позивачем не вказано, а судом не встановлено допущення відповідачем порушень процедури ухвалення постанови військово-лікарської комісії, оформленої довідкою військово-лікарської комісії №716/С від 19.04.2024.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодзгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних державних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, перевіривши доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
У зв`язку відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до 2 регіональної військово-лікарської комісії (вул. Культури, 5, м. Харків, Харківська область, код ЄДРПОУ 24983125), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України (проспект Повітряних сил, 6, м.Київ, код ЄДРПОУ 00034022), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Г.В. Костенко