Справа № 750/17586/25
Провадження № 2-а/750/29/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого судді Слісаря А.В.,
за участю секретаря Примак Т.В.,
позивача та його представника адвоката – Середа Д.А.,
представника відповідача Федоренко О.Ю.,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,

в с т а н о в и в: 

у грудні 2025 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Позов мотивований тим, що позивач є громадянином російської федерації, однак з 25 лютого 2009 року і по теперішній час він зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 . 03.03.2020 р. позивач отримав посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 видану органом 7401. Рішенням Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 106-ДВ від 10.12.2025р. на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» відкликаний дозвіл на імміграцію №6/631 від 13.02.2009 р. виданий на ім`я позивача. Рішенням Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області №740122600005949 від 10.12.2025р. на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018р. №321, відкликана посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 видана на ім`я позивача. 10.12.2025 р. рішенням заступника начальника Ніжинського відділення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №7423130100020156, яке позивач вважає неправомірним, вирішено примусово повернути позивача до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України у термін до 08.01.2026р. Вказане рішення вмотивовано тим, що 10.12.2025р. відділом з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства УДМС у Чернігівській області за №106-ДВ прийнято рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну № 6/631 від 13.02.2009 р. на підставі пункту 2 частини 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 03.03.2020р. та терміном дії до 01.03.2030р. на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 25.04.2018р. №321. Відповідно до відомостей наявних в Інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» установлено, що позивач станом на 10.12.2025 р. перебуває на території України (в`їзд на територію України 14.11.2024р. через ППр «Маяки-Удобне» по паспорту громадянина російської федерації НОМЕР_2 ). Статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та інструктивним листом ДМС від 23.11.2023р. №8.3/4301-23 «Про надання роз`яснень» визначений порядок та особливості прийняття рішень про примусове повернення за статтею 13 Закону України «Про імміграцію»: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців ті інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про відкликання та визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення. Позивач вказує, що оскаржуване рішення є неправомірним, оскільки виходячи із аналізу законодавства, яке регулює спірні правовідносини, відповідач має право відкликати дозвіл на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні, а також прийняття рішення про примусове видворення такої особи у випадку, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні та якщо це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. Позивач стверджує, що в розшуку в Україні і за кордоном не перебуває, не засуджений в Україні, не перебуває в Реєстрі санкцій, а отже жодних доказів на підтвердження викладеному в поданні не існує. Також позивач не має статусу підозрюваного або обвинуваченого в будь-яких кримінальних провадженнях, зокрема щодо вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України. Позивач народився в м. Ніжині Чернігівської області. Має двох повнолітніх дітей, які зареєстровані та проживають в м. Ніжині. Мати позивача та його діти є громадянами України. Посилаючись на практику Верховного Суду, вказує, що скасування дозволу на імміграцію можливе за умови встановлення конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме іммігрантом протиправних дій відповідно до статті 12 Закону № 2491. Позивач вважає, що відповідач дійшов передчасного висновку щодо наявність підстав до скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну без використання наданих йому повноважень витребувати додаткову інформацію в ініціатора скасування дозволу на імміграцію (Управління), інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, запрошення для надання пояснень позивача. Просить стягнути витрати на правничу допомогу. 
Ухвалою суду від 26 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
02 січня 2026 рок від представника відповідача надійшов відзив на позов у якому він просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що 10.12.2025 р. УДМС у Чернігівській області прийнято рішення про відкликання позивачу дозволу на імміграцію в Україну та рішенням № 740122600005949 скасувало позивачу посвідку на постійне проживання, а тому з 10.12.2025 у позивача відсутні підстави для законного перебування в Україні та на виконання ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про імміграцію», Ніжинський відділ УДМС у Чернігівській області прийняв рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, яким позивача зобов`язано покинути територію України до 08.01.2026 р, яке позивач отримав особисто. Посилаючись на ст. 13 ЗУ «Про імміграцію», вказує що територіальні органи Державної міграційної служби України зобов`язані разом із рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, прийняти рішення про примусове повернення. Вказує, що у позовній заяві не наведено жодних аргументів щодо порушення УДМС у Чернігівській області норм законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення. Вказує, що судові витрати позивача на правничу допомогу є необгрунтовані та їх розмір не доведений. 
16 березня 2026 р. представник відповідача надав суду додаткові письмові пояснення та просив відмовити у задоволенні позову. Вказує, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 року у справі № 620/44/26 не набрало законної сили. Крім того, постанова суду про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не оскаржувалася та набрала законної сили. У вказаній постанові судом було враховано, що характер правопорушення становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і вчиненого в умовах воєнного стану. Посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про національну безпеку України», вказує, що надані позивачем додаткові докази підтверджують вчинення ним дій, що становлять загрозу громадській безпеці та порядку в Україні. 
У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав зазначених у позові. 
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову пославшись на позицію викладену у відзиві на позов та у додаткових письмових поясненнях.
Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином російської федерації, що підтверджується паспортом російської федерації(а.с.9-10).
Відповідно до довідки № 15.1-01/853 від 21.05.2020 р. про реєстрацію місця проживання виданої відділом квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25 лютого 2009 року та на день видачі довідки зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).
13 травня 2009 року Державна податкова адміністрація в Чернігівській області надала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (а.с.11).
03.03.2020 р. ОСОБА_1 видано посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , строк закінчення якої березень 2030 року, видана органом 7401(а.с.15).
Рішенням Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 106-ДВ від 10.12.2025р. на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» відкликаний дозвіл на імміграцію №6/631 від 13.02.2009 р. виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).
Рішенням Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області №740122600005949 від 10.12.2025р. на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018р. №321, відкликана посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17). 
10.12.2025 р. рішенням заступника начальника Ніжинського відділення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №7423130100020156, вирішено примусово повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України у термін до 08.01.2026р. Вказане рішення вмотивовано тим, що 10.12.2025р. відділом з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства УДМС у Чернігівській області за №106-ДВ прийнято рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну № 6/631 від 13.02.2009 р. на підставі пункту 2 частини 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» та посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 03.03.2020р. та терміном дії до 01.03.2030р. на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 25.04.2018р. №321. Відповідно до відомостей наявних в Інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» установлено, що позивач станом на 10.12.2025 р. перебуває на території України (в`їзд на територію України 14.11.2024р. через ППр «Маяки-Удобне» по паспорту громадянина російської федерації НОМЕР_2 ). Статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та інструктивним листом ДМС від 23.11.2023р. №8.3/4301-23 «Про надання роз`яснень» визначений порядок та особливості прийняття рішень про примусове повернення за статтею 13 Закону України «Про імміграцію»: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців ті інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про відкликання та визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення(а.с.18-19).
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI.
Пунктом 7 частиною 1 статті 1 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Згідно з ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Частиною 1 статті 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону.
Згідно ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про імміграцію» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення. Копії рішень про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення протягом п`яти календарних днів з дня прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, або вручаються їй. Відкликана або визнана недійсною посвідка підлягає вилученню центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону.
Отже, з наведеного вбачається, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення. 
При цьому, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону.
Як встановлено судом, Рішенням Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 106-ДВ від 10.12.2025р. на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» відкликаний дозвіл на імміграцію №6/631 від 13.02.2009 р. виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та Рішенням Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області №740122600005949 від 10.12.2025р. на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018р. №321, відкликана посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідно до наданих представником відповідача подань Управління міграційної поліції ГУНП в Чернігівській області про скасування дозволу на імміграцію та про відкликання рішення про надання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 , у ході проведення профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері було встановлено порушення позивачем вимог Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI), Закону України від 30.06.1993 № 3353-ХІІ «Про дорожній рух» та постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 «Про правила дорожнього руху», у зв`язку з чим співробітниками поліції стосовно нього складалися матеріали про адміністративні правопорушення, а саме: 24.04.2024 - адміністративний протокол № ААД/253380 за частиною першою статті 130 КУпАП (керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції); 24.02.2025 - адміністративний протокол та постанова № ЕНА/1991487 за частиною другою статті 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом).
Отже, дозвіл на імміграцію та посвідка на постійне проживання позивача були відкликані, у зв`язку з тим, що за даними подання дії позивача становлять загрозу громадському порядку в Україні, здоров`ю, правам і законним інтересам громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.
На виконання ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про імміграцію», у зв`язку з відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , 10.12.2025 р. рішенням заступника начальника Ніжинського відділення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №7423130100020156, вирішено примусово повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України у термін до 08.01.2026р.
Відповідно до пунктів 3, 6, 9 та 10 частини першої статті 1 Закону України від 21.06.2018 № 2469-VIII «Про національну безпеку України»:
- громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;
- загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;
- національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз;
- національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.
Як вбачається з наявних у справах матеріалів, відповідач кваліфікував порушення позивачем правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної відповідальності за статтями 126 та 130 КУпАП, як дії, що загрожують громадському порядку, здоров`ю та захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.
Стаття 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статті 126 та 130 КУпАП за якими позивач притягувався до адміністративної відповідальності, відносяться до адміністративних правопорушень на транспорті, а не до адміністративних правопорушень, за дії які загрожують громадському порядку, здоров`ю та захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.
Отже, під час розгляду справи, судом не встановлено підстав, передбачених частиною 1 статті 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які можуть бути підставою для примусового повернення позивача до країни походження або третьої країни, тому позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.
Крім того, при вирішенні даної справи, суд бере до уваги, що ОСОБА_1 з 2009 року проживає у м. Ніжин, Чернігівської області де офіційно зареєстроване місце його проживання. Має на утриманні дітей, які народилися та проживають в Україні та мати, яка є громадянкою України та проживає у м. Ніжин, Чернігівської області. Позивач до кримінальної відповідальності не притягувався. У матеріалах справи відсутні докази його антисоціальної поведінки, а адміністративні правопорушення не мають постійного характеру.
У постанові від 27 лютого 2025 року у справі № 589/2960/23 Верховний Суд зауважив, що в умовах воєнного стану для суб`єкта владних повноважень обов`язок застосування принципів статті 2 КАС України не скасовується, а навпаки набуває особливого значення, зокрема коли йдеться про застосування пропорційності обмежень в умовах гостроти становища в країні (військової агресії) щодо осіб, яких вони стосуються. Під час перевірки рішення ДМС про примусове повернення до країни походження або третьої країни суди, керуючись вимогами статті 2 КАС України, повинні враховувати справедливий баланс інтересів держави і заявника, наявність тривалих сімейних зв`язків та відповідних наслідків для сімейного життя позивача, а також наявність чи відсутність антисоціальної поведінки, правопорушень та кримінально-караних діянь, які загрожують суспільству.
Щодо вирішення питання витрат на професійну правничу допомогу суд приходить до наступного висновку.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору № 511/25 про надання правничої допомоги від 15.12.2025, укладеного між адвокатом Середа Дмитром Анатолійовичем та ОСОБА_1 та додатковою угодою до цього Договору, розрахунком суми гонорару і витрат на професійну правничу допомогу від 24.12.2025 р., квитанцією до прибуткового касового ордера № 511/25 про сплату 15000 грн., копією ордеру.
Згідно частин 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.  До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати  на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 2-5 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно п. 9 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Стаття 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Позивач підтвердив факт отримання послуг адвоката та понесені витрати на ці послуги, що підтверджується копію договору про надання правничої допомоги від 15.12.2025 та квитанцією до прибуткового ордера № 511/25 про сплату 15000 грн., а також обсяг виконаних робіт адвокатом, що підтверджується рахунком-актом виконаних робіт від 24.12.2025 року, тому суд вважає, що в даній конкретній справі витрати на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн. є реальними та підтвердженими матеріалами справи, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представником відповідача у відзиві заперечувався розмір витрат на правничу допомогу, який просить стягнути позивач, оскільки складність справи та невеликий обсяг доказів у ній дають підставу вважати, що 15000 грн. є завищеними та не співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт.
Однак, суд не погоджується з доводами представника відповідача, оскільки визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, суд враховує, що представник позивача готував позов до суду, де посилався на практику Верховного Суду, тобто витрачав час як на написання позову так і на пошук практики Верховного Суду та законодавства України, а також подавав до суду інші процесуальні документи, крім того, також приймав участь у трьох судових засіданнях, тому суд не вбачає підстав для зменшення витрат на правничу допомогу.
На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 132, 134, 241-246, 255, 288 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області(вул. Шевченка, 51А, м. Чернігів, код ЄДРПОУ 37804450) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства – задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Ніжинського відділення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 7423130100020156 від 10.12.2025 р. про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00(п`ятнадцять тисяч) грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Слісар