Справа № 159/1117/26
Провадження № 2/159/1376/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
06 квітня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Денисюк Т.В. 
з участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») через систему «Електронний суд» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1204400 від 01.11.2020 в сумі 21073 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.11.2020 ОСОБА_1 (позичальник) уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі – ТОВ «Лінеура Україна») договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1204400. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, який надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
За умовами договору відповідач, отримавши кошти в сумі 6500 гривень шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок за номером електронного платіжного засобу (банківської картки № НОМЕР_1 ), на строк 28 днів із можливістю пролонгації, зобов`язався повернути їх, а також сплатити проценти. 
У порушення умов договору ОСОБА_1  вчасно кредит не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість в загальному розмірі 21073гривень, з яких: 6500 гривень - заборгованість за тілом кредиту та 14 573 гривень - заборгованість за відсотками.
21.04.2021 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №ККЛУ-21042021 відступило право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №1204400 від 01.11.2020 позивачу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
У позові ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вказаним договором, яка виникла ще перед первісним кредитором в розмірі 21073 грн, а також 2662,40 гривень судового збору і 8000 грн витрат на правничу допомогу.
Ухвалою від 04.03.2026 на підставі пункту 1 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у клопотанні від 02.04.2026 просив про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечив.
Відповідач ОСОБА_1 згідно з даними Єдиного державного демографічного реєстру з 01.03.2018 знятий з реєстрації в м.Ковелі. Про час і місце судового розгляду повідомлений відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, правом подати відзив на позов не скористався.
Враховуючи згоду позивача, керуючись статтею 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) – 06.04.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
01.11.2020 відповідач ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи на вебсайті credit7.ua створив Особистий кабінет позичальника, вказав свої персональні дані, паспорт громадянина України, пройшов перевірку у системі BankID Національного банку і використовуючи персональний одноразовий ідентифікатор К378 уклав 01.11.2020 з ТОВ «Лінеура Україна» електронний договір № 1204400 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
За умовами договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 6500 грн (п.1.2), строком на 28 днів (п.1.3) (з можливою пролонгацією відповідно до п.п.4.1- 4.6 Договору). Кредитні кошти надаються в безготівковій формі шляхом переказу на вказаний позичальником картковий рахунок (п.2.1). За користування кредитом встановлена стандартна та знижена процентна ставка 1,90 % в день.
Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п.3.1).
Згідно з розділом 4 договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.3. Договору (28 днів), якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п.4.2- 4.5 Договору.
Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.2 Договору шляхом натискання кнопки «продовжити кредит».
Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (п.4.2).
В свою чергу товариство у разі погодження пропозиції пролонгації договору, направляє споживачу на номер телефону новий код для підписання Додаткового договору.
Додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання товариством грошових коштів передбачених у п.4.5 договору та підписання клієнтом (п.4.4).
Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною ставкою (п.4.5).
У Додатку №1 до договору № 1204400 від 01.11.2020 сторони погодили графік платежів, а саме одноразове повернення кредиту та процентів 29.11.2020.
Детальна інформація про умови кредитування відображена у Паспорті споживчого кредиту (а.с.14).
ТОВ «Лінеура Україна» виконало зобов`язання за договором, перерахувало 01.11.2020 на вказану відповідачем платіжну карту кошти у розмірі 6500 грн, що підтверджено інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-0701 від 07.01.2026 (а.с.19). 
Згідно з розрахунком (а.с.19-21) ТОВ «Лінеура Україна» за 28 днів строку кредитування в період з 01.11.2020 до 28.11.2020 нарахувало проценти за ставкою 1,9% в день (123,50 грн), всього 3458 грн.
Відповідач ОСОБА_1 28.11.2020 сплатив повністю проценти і того ж дня сторони уклали Додатковий договір №1 про пролонгацію кредитування ще на 28 днів до 27.12.2020 під 1,9 % в день (а.с.16).
У Паспорті споживчого кредиту відображена загальна сума до повернення : 9 958,00 грн, з них 6500 грн тіло та 3458,00 грн проценти (а.с.17).
По завершенні пролонгованого строку кредитування відповідач кошти не сплатив. ТОВ «Лінеура Україна» керуючись положеннями п.3.1 основного договору продовжило нарахування процентів упродовж наступних 90 днів після закінчення строку кредитування (після 27.12.2020) за ставкою 1,90 % в день. Загальний розмір заявлених до стягнення процентів за період з 28.11.2020 по 27.03.2021 склав 14573 грн, а сукупна заборгованість становить 21073,00 грн (6500+14573).
21.04.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» був укладений Договір факторингу №ККЛУ-21042021 (а.с.22), за яким новому кредиту передані права вимоги до перелічених у Реєстрі боржників. Під номером 2060 до Реєстру включена заборгованість ОСОБА_1 за договором №1204400 від 01.11.2020 на суму 21073 грн. 
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Позов належить задовольнити частково з таких мотивів.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України).
В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закону).
Відповідно до статті 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК).
У постанові від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19Верховний Суд дійшов висновку, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором під час укладення договору відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»
Укладений ОСОБА_1 договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту із ТОВ «Лінеура Україна» (№1204400 від 01.11.2020) за формою відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису.
Відповідач, підписавши вказаний договір, не лише погодив умови договору, але й скористався кредитом та здійснив платежі на його повернення, що додатково свідчить на користь дійсності договірних відносин.
Крім того, відповідач перед укладенням договору при створенні Особистого кабінету проходив ідентифікацію за персональними паспортними даними.
Частиною 4 статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.
Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).
Відповідач при укладенні договору вказав персональні дані, номер паспорті, адресу проживання, РНОКПП.
Відтак у суду немає сумнівів щодо укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» кредитного договору № 1204400 від 01.11.2020.
Предметом даного позову є стягнення новим кредитором заборгованості за договором споживчого кредиту.
У відповідності до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Відповідно до статті 1077 ЦК Україниза договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підтвердив право вимоги до ОСОБА_1 за договором №1204400 від 01.11.2020, долучивши Договір факторингу ККЛУ-21042021 від 21.04.2021 (а.с.22), витяги з Реєстру боржників (а.с.26), платіжне доручення щодо оплати компенсації за придбані права (а.с. 27).
Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК).
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів сплати заборгованості первісному кредитору, тому враховуючи доведеність позивачем переходу до нього прав вимоги, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спірними кредитними договорами є підставними.
Перевіряючи розмір заборгованості суд враховує таке.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця.
Відповідно до частин першої четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.
У постановах від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За умовами укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» договором №1204400 від 01.11.2020 кредит в розмірі 6500 грн надавався на строк 28 днів під 1,9 % в день (123,50 грн). Пролонгація договору можлива лише за ініціативою позичальника, який сплачує нараховані проценти і укладає Додаткову угоду.
Згідно з розрахунком заборгованості відповідач повністю сплатив нараховані за 28 днів користування кредитом проценти в розмірі 3458 грн і пролонгував договір ще на 28 днів під 1,9 % в день. Таким чином строк кредитування закінчився 27.12.2020, заборгованість за процентами склала 3450 грн. Загальна сума заборгованості становила 6500+3458=9958 грн.
Відповідач в подальшому дій для пролонгації кредитного договору не вчиняв. Натомість первісний кредитор безпідставно нараховував проценти за користування кредитом ще 90 днів до 27.03.2021.
Суд відхиляє посилання позивача на п.3.1 Договору, як підставу для нарахування процентів за користування кредитом поза строком кредитування, оскільки п.3.1 кредитного договору №1204400 від 01.11.2020 передбачене нарахування процентів упродовж 90 календарних днів з моменту виникнення прострочення. За своєю природою нарахування процентів за період прострочення зобов`язання є відповідальністю на підставі ст. 625 ЦК України.
Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (пункт 8.35).
Позивач вимог в порядку ст.625 ЦК України не заявляв, тому позов належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача нарахування проведені в межах обумовленого договором строку кредитування.
Щодо судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги суд задовольнив на 47% (9958х100:21073), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 1251,33 грн (2662,40х47/100).
До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України).
Позивачем заявлено до стягнення 8000 грн витрат на правничу допомогу.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надані: договір про правову допомогу №0107 від 01.07.2025 між ТОВ «ФК «Кредит Капітал» і адвокатським об`єднанням «Апологет», Акт надання послуг №1225 від 13.02.2026 і детальний опис наданих послуг у справі щодо ОСОБА_1 на загальну суму 8000 грн із витратами часу 6 год 30 хв.
Фактично послуги адвоката позивачем на час ухвалення судового рішення не оплачені.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати на професійну правничу допомогу несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами ( ст.133, ст. 141 ЦПК України)
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.
Обсяг і розмір витрат на правничу допомогу входить в предмет доказування.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Однак для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Крім того, відповідно до статті 137 ЦПК України суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони за критерієм співмірності із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі визначених у ст.137, 141 ЦПК України критеріїв.
Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04).
Позивачем включені до відшкодування послуги з усної консультації та погодження позиції, які на переконання суду відносяться до робіт по складанню позовної заяви. Крім того, незначний обсяг матеріалів справи, стала судова практика у спірних правовідносинах і використання стандартних форм позову не вимагали значних затрат часу для подання позову. 
Тому враховуючи характер спірних правовідносин, малозначність справи, розмір заявленої кредитної заборгованості, часткове задоволення позову, обсяг правничої допомоги, яка реально та фактично була необхідною для захисту інтересів позивача, суд вважає необхідним застосувати приписи частини другої статті 141 ЦПК України та стягнути з відповідача 3000 гривень витрат на правничу допомогу, що відповідає принципам розумності та справедливості.
Керуючись статтями 12, 13, 19, 76-81,137,141,265,268,274 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 1, 2, 3, 5, 6, 207, 263, 512-514, 530, 536, 626-628, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1204400 від 01.11.2020 в розмірі 9958 (дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень, з них 6500,00 гривень - основного боргу, 3458,00 гривень - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 1251 (одну тисячу двісті п`ятдесят одну) гривню 33 копійки сплаченого судового збору та 3000 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, адреса: м.Львів, вул.Смаль-Стоцького, будинок №1, корпус №28.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складене 06.04.2026.

Головуючий	Т. В. ДЕНИСЮК