К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року місто Київ

справа № 2-5504/07
апеляційне провадження № 22-ц/824/6698/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2025 року, постановлену під головування судді Ярмоли О.Я., у справі за скаргою ОСОБА_1 , державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Архіпов Денис Миколайович, ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Деснянського районного відділу ДВС м. Київ Вахрушевої Р.М. від 07.09.2018 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, у розмірі 97 841,80 грн; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві Архіпова Д.М. від 27.03.2025 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, у розмірі 252 239,59 грн; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві Архіпова Д.М. від 27.03.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 50 447,91 грн.
Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у Деснянському відділі ДВС у м. Києві перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. 
30.10.2025 ОСОБА_1 фактично ознайомився з матеріалами вказаного виконавчого провадження та довідався про винесення 27.03.2025 постанови про накладення на нього штрафу у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, у розмірі 252 239,59 грн; 27.03.2025 постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 50 447,91 грн; 07.09.2018 постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 97 841,80 грн. 
Скаржник зазначає, що про наявність постанов йому не було відомо, оскільки копії постанов не надходили на його адресу. Про існування оскаржуваних постанов ОСОБА_1 дізнався лише 30.10.2025, а тому просить визнати поважними причини пропуску строку на подання скарги на вказані постанови та поновити цей строк.
Скаржник не погоджується з винесеною постановою від 07.09.2018, оскільки розрахунок заборгованості по аліментам проводився за період з 25.06.2007 по 31.08.2018. Однак, матеріали виконавчого провадження містять заяву стягувача від червня 2012 року, відповідно до якої остання повідомляє, що по лютий 2012 року включно претензій по виплаті аліментів до боржника немає. Зазначений відсоток штрафу, можливий виключно у разі наявності заборгованості по аліментам за три роки. Державний виконавець вказаного не врахував, а тому оскаржена постанова винесена з порушенням законодавства та підлягає скасуванню. Статтю 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено частиною чотирнадцятою лише згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 який набрав чинності 28 серпня 2018 року, тому додаткова юридична відповідальність за несплату аліментів, може бути застосована лише до порушень, які мали місце після набрання чинності цим законом тобто після 28 серпня 2018 року. Відповідно до вказаного оскаржувана постанова про накладення штрафу від 07.09.2018 р. є протиправною.
Не погоджуючись із постановою від 27.03.2025 про накладення штрафу, скаржник вказує, що ОСОБА_2 зверталась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (справа № 357/4263/24) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів, та судом було встановлено, що сума заборгованості станом на 01.02.2024 складає 368 830, 28 грн. 11.07.2024 ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було сплачено аліменти у розмірі 148 732,70 грн. які перераховані на рахунок відділу ДВС; 14.10.2024 у розмірі 46 534,60 грн.; 17.04.2025 сплачено аліменти у розмірі 80000 грн. Тобто в загальному розмірі аліменти сплачені в сумі 275 267,30 грн. Згідно відповіді відділу ДВС на адвокатський запит заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 25.12.2024 становить 257 304,65 грн. А тому, скаржник вказує, що заборгованість ОСОБА_1 на кінець 2024 року становила суму 257 304,65 грн., а станом на 27.03.2025 становить максимум 238 854,65 грн. Скаржник вказує на неправильність здійснення обрахунку заборгованості державним виконавцем, що унеможливлює стягнення на підставі нього штрафу. Також виконавцем протиправно здійснювався розрахунок заборгованості із середнього заробітку по м. Києву, оскільки у виконавця наявна інформація, а саме довідка селищної ради відповідно до якої з квітня 2018 року по теперішній час ОСОБА_1 фактично проживає в с. Бухни Погребищенського району Вінницької області, що унеможливлює проведення розрахунку заборгованості виконавцем із середнього заробітку по м. Києву за цей період, так як чинне законодавство не містить норми відповідно до якої виконавче провадження здійснюється за місцем реєстрації боржника. У скарзі зазначено, що накладення штрафу на боржника повторно, можливо лише у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, а тому вважає постанову державного виконавця від 27.03.2025 про накладення штрафу неправомірною.
Вказує, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів направлення та отримання ОСОБА_1 постанови про накладення штрафу на боржника у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів від 27.03.2025.
На підставі викладених обставин, ОСОБА_1 просив суд скаргу задовольнити.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2025 року скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії - залишено без розгляду в зв`язку з пропуском строку для подання скарга.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що посилання суду на наявність у матеріалах справи заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження не свідчить про фактичне ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а лише свідчить про намір ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження. Ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження може підтверджуватися лише фактичним ознайомленням з такими матеріалами як то розпискою у матеріалах виконавчого провадження про ознайомлення. В скарзі, яка подавалася в квітні 2025 року, не ставилося питання щодо оскарження постанов державного виконавця, про які йшлося в скарзі, поданій у листопаді 2025 року.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення скарги без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду, оскільки встановлені обставини справи свідчать, що скаржник не отримував копії постанов ВДВС, які оскаржувалися у поданій скарзі.
Вказує, що залишивши скаргу без розгляду, суд припустився порушення ст. 6 Конвенції з прав людини, яка передбачає право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Коломієць Т.О. у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2025 року залишити без змін, посилаючись на те, що її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду із скаргою.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Федак М.Л. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 - Коломієць Т.О. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що у Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) на виконанні перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5504, виданого 13.08.2007 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25.06.2017 і до досягнення дитиною повноліття.
07.09.2018 головним державним виконавцем Вахрушевою Р.М. винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 у розмірі 50 % від суми заборгованості 195 683,60 грн., що складає 97 841,80 грн., на підставі ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».
Постановою державного виконавця Архіпова Д.М. від 27.03.2025 в межах ВП № НОМЕР_1 було винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 252 239,59 грн.
Постановою державного виконавця Архіпова Д.М. від 27.03.2025 в межах ВП № НОМЕР_1 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 50 447,91 грн.
Встановлено, що у квітні 2025 року ОСОБА_1 звертався до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із скаргою на дії державного виконавця, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо відмови у перерахунку заборгованості по аліментам, зобов`язати державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити перерахунок заборгованості по аліментам починаючи з липня 2007 року, а не з червня 2007 року, а також враховуючи відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2012 року по 1 квартал 2024 року включно, враховуючи добровільно сплачені скаржником аліменти за 2023-2024 роки у розмірі 271 408,91 грн., та враховуючи довідку № 12-46 від 14.06.2024 р. видану Погребищенською міською радою Вінницької області, зобов`язати державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) направити виконавче провадження № НОМЕР_1, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання до іншого відділу державної виконавчої служби за місцем фактичного проживання боржника, яким є АДРЕСА_1 .
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2025 року по справі № 2- 5504/2007, провадження № 4-с/357/15/25 вказану скаргу залишено без розгляду.
З матеріалів справи № 2- 5504/2007, провадження № 4-с/357/15/25, вбачається, що адвокат Федак М.Л. у червні 2024 року подавав заяву про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1, звертався із заявами про перерахунок заборгованості по аліментам та направлення виконавчого листа за належністю до іншого відділу ДВС від 23.06.2024, від 18.07.2024 , від 14.11.2024.
Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи № 2-5504/2007, провадження № 4-с/357/15/25 міститься заява про ознайомлення представника боржника із матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1 у червні 2025 року, тоді як оскаржувані постанови винесені 27.03.2025 та 07.09.2018, тобто вже містились у матеріалах виконавчого провадження, та інформація про них відображена в судовому рішенні за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 . Таким чином, скаржник, будучи обізнаним про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження, здійснюються виконавчі дії, винесені постанови у березні 2025 року та вересні 2018 року, з якими він не погоджується, звернувся зі скаргою до суду лише у листопаді 2025 року, тобто з порушенням строку, передбаченого ст. 449 ЦПК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».У своїй скарзі заявник просить поновити пропущений строк, з огляду на те, що ознайомився з матеріалами ВП № НОМЕР_1 лише 30.10.2025. Однак вказане не знайшло свого підтвердження, та спростовано представником стягувача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом установлено, що у Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) на виконанні перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5504, виданого 13.08.2007 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25.06.2017 і до досягнення дитиною повноліття.
Встановлено, що 07.09.2018 головним державним виконавцем Вахрушевою Р.М. винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 у розмірі 50 % від суми заборгованості 195 683,60 грн., що складає 97 841,80 грн., на підставі ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».
Постановою державного виконавця Архіпова Д.М. від 27.03.2025 в межах ВП № НОМЕР_1 було винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 252 239,59 грн.
Постановою державного виконавця Архіпова Д.М. від 27.03.2025 в межах ВП № НОМЕР_1 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 50 447,91 грн.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Тобто виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Отже, права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Водночас загальні права та обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження визначені в частині першій статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частин другої та третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Частинами першою - другою статті 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.
Аналогічні норми містить частина п`ята статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено право особи на оскарження дій чи рішень органу виконавчої служби у 10-денний строк саме з моменту, коли така особа дізналася про порушення своїх прав діями або бездіяльністю посадових осіб органу виконавчої служби (приватним виконавцем), за винятком випадків оскарження постанови виконавця про відкладення провадження виконавчих дій.
За порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», слід дійти висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку суд врахував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності.
Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо).
Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г, від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20, від 06 серпня 2025 року у справі № 756/1800/24, від 01 грудня 2025 року у справі № 2-180/06, від 03 грудня 2025 року у справі № 2-612/2006.
Верховний Суд у постанові від 05 листопада 2025 рокуу справі № 345/245/25 зазначив, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. Під час вирішення питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.
Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 904/3734/20 зазначив, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у передбачений законом строк або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено саме з поважних причин.
В іншому випадку дії суду матимуть наслідком порушення права інших учасників спору, зокрема виконавця, дії якого оскаржуються, а також загальних засад судочинства (диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін).
Судом установлено,  що у квітні 2025 року ОСОБА_1 звертався до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із скаргою на дії державного виконавця, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо відмови у перерахунку заборгованості по аліментам, зобов`язати державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити перерахунок заборгованості по аліментам починаючи з липня 2007 року, а не з червня 2007 року, а також враховуючи відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела нарахованого доходу ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2012 року по 1 квартал 2024 року включно, враховуючи добровільно сплачені скаржником аліменти за 2023-2024 роки у розмірі 271 408,91 грн., та враховуючи довідку № 12-46 від 14.06.2024 р. видану Погребищенською міською радою Вінницької області, зобов`язати державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) направити виконавче провадження № НОМЕР_1, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання до іншого відділу державної виконавчої служби за місцем фактичного проживання боржника, яким є АДРЕСА_1 .
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2025 року по справі № 2- 5504/2007, провадження № 4-с/357/15/25 вказану скаргу залишено без розгляду.
З матеріалів справи № 2- 5504/2007, провадження № 4-с/357/15/25, вбачається, що адвокат Федак М.Л. у червні 2024 року подавав заяву про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1, звертався із заявами про перерахунок заборгованості по аліментам та направлення виконавчого листа за належністю до іншого відділу ДВС від 23.06.2024, від 18.07.2024 , від 14.11.2024.
З долучених до матеріалів скарги документів вбачається, що між боржником та стягувачем за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 тривало існує спір, зокрема щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, про що свідчить оскарження боржником постанов Деснянського відділу ДВС. 
Представником стягувача долучено до матеріалів справи докази звернення у квітні 2025 року ОСОБА_1 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця. В матеріалах справи № 2-5504/2007, провадження № 4-с/357/15/25 міститься заява про ознайомлення представника боржника із матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1 у червні 2025 року, тоді як оскаржувані постанови винесені 27.03.2025 та 07.09.2018, тобто вже містились у матеріалах виконавчого провадження, та інформація про них відображена в судовому рішенні за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 .
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявнику було відомо про існування спірних постанов, оскільки у червні 2025 року він ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження та звертався із скаргою на дії державного виконавця, проте з цією скаргою він звернувся до суду лише у листопаді 2025 року.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, з огляду на вищевказані обставини заявником було допущено пропуск строку на звернення зі скаргою, передбаченого пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України, а поважність причин його пропуску не зазначено.
Отже, суд дійшов правильного висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду відповідно до вимог частини другої статті 449 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, грунтуються виключно на твердження скаржника та спростовуються встановленими у справі обставинами щодо часу, коли ОСОБА_1 дізнався про оскаржувані постанови державного виконавця.
Доводи ОСОБА_1 про незаконність постанов, на увагу не заслуговують, оскільки заявником пропущено встановлений законом строк на звернення до суду з відповідною скаргою, унаслідок чого у суду відсутні правові підстави для перевірки законності дій державного виконавця при винесенні оскаржуваних постанов.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до переоцінки обставин справи і доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду - залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: