ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 березня 2026 року справа №200/5543/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року у справі № 200/5543/24 (головуючий І інстанції Бабіч С.І.) за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання дій протиправними та про зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, у якому просила:
- визнати протиправними дії керівника апарату Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Діріної Олени Анатоліївни, які полягають у видачі наказу № 184-к/к від 15.07.2024 року в частині встановлення ОСОБА_1 надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області зробити перерахунок з 15.07.2024 року та виплачувати ОСОБА_1 надбавку за вислугу років на державній службі на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби у розмірі 50 відсотків посадового окладу на підставі наказу № 16-к від 04.07.2016 року, виданого відповідно до статті 52 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, який набув чинності 01.05.2016 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ керівника апарату Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області "Про призначення Тамару Рукавицю" № 184-к/к від 15.07.2024 року в частині встановлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу.
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (код згідно з ЄДРПОУ 26288796, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Незалежності, буд. 2) зробити перерахунок з 16.07.2024 року та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) надбавку за вислугу років на державній службі, виходячи з розміру 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Відповідач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що абзацом першим пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
При цьому абзацом другим пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Також абзацом четвертим пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже нормативний акт, прийнятий пізніше, містить застереження щодо застосування норм нормативно-правового акта, прийнятого раніше, що вказує на обґрунтованість застосування акту, що вступив в дію пізніше (ч. 3 ст. 66 Закону України «Про правотворчу діяльність»).
Відповідач наголошує, що вказані норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» неконституційними не визнавались та не скасовувались, а тому підлягають застосуванню.
Тобто державним службовцям державних органів, які провели класифікацію посад державної служби, надбавка за вислугу років у 2024 році має встановлюватися на рівні 2 відсотків від посадового окладу за кожний рік стажу державної служби та не може перевищувати 30 відсотків посадового окладу.
Звертає увагу, що місцеві загальні суди Донецької області пройшли класифікацію посад державної служби, тому керівником апарату суду правомірно видано наказ про встановлення позивачу надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу, як такому, що працює в державному органі (органі державної влади), де проведено відповідну класифікацію посад.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивачка з 14.08.1989 року була прийнята на роботу до Костянтинівського міського суду на посаду діловода; 17.06.1991 року переведена на посаду секретаря судового засідання; з 16.03.1992 року звільнена у зв`язку з переведенням до Костянтинівського районного суду, у якому з 16.03.1992 року прийнята на роботу на посаду секретаря-машиніста; 06.10.1992 року переведена на посаду секретаря суду; 11.01.1993 року переведена на посаду секретаря судового засідання; 04.02.1999 року переведена на посаду секретаря суду; 15.08.2003 року звільнена за власним бажанням; 18.08.2003 року призначена за конкурсом на посаду державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського районного управління юстиції; 13.04.2004 року переведена на посаду старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського районного управління юстиції; 20.07.2004 року звільнена за власним бажанням; 30.08.2004 року призначена за конкурсом на посаду секретаря суду (Костянтинівський міськрайонний суд); 08.12.2015 року була переведена на посаду старшого секретаря суду.
Записів стосовно звільнення з останньої займаної посади надана позивачкою копія трудової книжки не містить, проте, як вказує позивачка у позовній заяві, 12.07.2024 року її було звільнено з роботи за обопільною угодою сторін.
Наказом керівника апарату Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.07.2016 року № 16-к позивачці встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50% посадового окладу.
Наказом керівника апарату Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15.07.2024 року № 184-к/к "Про призначення Тамару Рукавицю" позивачку призначено на посаду державного службовця категорії "В" - головний спеціаліст Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, з 16.07.2024 року, а також встановлено позивачці надбавку за вислугу років на державній службі 16.07.2024 року на 2024 рік у розмірі 30% посадового окладу, за наявності стажу державної служби 34 роки 9 місяців 20 днів.
Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним у цій справі є зменшення розміру надбавки за вислугу років державного службовця з 50 до 30 відсотків посадового окладу.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики (пункт 12 частини першої статті 92 Основного Закону України).
Згідно з частинами другою та третьою статті 5 Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
За пунктом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Частиною 1 статті 50 Закону України «Про державну службу» визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
У відповідності до статей 46, 50 Закону України «Про державну службу» стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки та передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з: - посадового окладу; - надбавки за вислугу років; - надбавки за ранг державного службовця; - виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; - виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; - премії (у разі встановлення).
Відповідно до частини 1 статті 52 Закону «Про державну службу» надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Однак, Верховною Радою України 9 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про Державний бюджет на 2024 рік», пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» якого визначено, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в межах спірних правовідносинах до застосування підлягає норма спеціального нормативно-правового акту, а саме частина 1 статті 52 Закону України «Про державну службу», а не пункт 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством.
Проте, з таким висновком не погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.
Стаття 130 Конституції України визначає, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Згідно із частинами першою - п`ятою статті 148 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Згідно із частиною першою статті 150 Закону № 1402-VIII призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ДСА України, Служби судової охорони врегульовано нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Правовий статус державного службовця та коло його основних прав, гарантій і обов`язків визначено у Законі № 889-VIII.
У статті 1 цього Закону визначено поняття «державний службовець», яким є громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно із частиною другою статті 50 Закону № 889-VIII заробітна плата державного службовця складається, зокрема, з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).
Відповідно до частини 1 статті 52 Закону «Про державну службу» надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Водночас, Верховною Радою України 9 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про Державний бюджет на 2024 рік» № 3460-ІХ (далі - Закон № 3460-ІХ), пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» якого визначено, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Також встановлено, що норми Закону № 889-VIII щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, норми Закону № 889-VIII щодо оплати праці державних службовців, які суперечать Закону про державний бюджет, не застосовуються, бо їхню дію зупинено на період чинності відповідних приписів Закону № 3460-ІХ.
Приписи наведеної норми Закону № 3460-ІХ є чинними, неконституційними не визнавалися, а тому правомірно були застосовані відповідачем у спірних правовідносинах.
Колегія суддів також зазначає, що спір в цій справі відповідає ознакам типових справ, визначених пунктом 21 частини першої статті 4 КАС України, сформульованих в зразковій справі, розглянутій Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2026 року в справі № 240/7215/24.
За наслідками розгляду вказаної зразкової справи Велика Палата Верховного Суду виснувала, що нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 09 листопада 2023 року № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (далі - Закон № 3460-IX), який зупинив дію приписів Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) у частині оплати праці державних службовців і неконституційним у встановленому законом порядку не визнавався, а отже, підлягав застосуванню розпорядником бюджетних коштів стосовно позивачки.
Зазначеною постановою Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 травня 2025 року у зразковій справі №240/7215/24 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про визнання протиправними дій, скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року у справі № 200/5543/24 – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року у справі № 200/5543/24 – скасувати.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання дій протиправними та про зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Повне судове рішення складено 26 березня 2026 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко