ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 227/1079/22 Головуючий по першій інстанції
Провадження № 22-ц/821/384/26 Кравченко Т.М. 
Категорія: 305010900   Доповідач в апеляційній
інстанції Сіренко Ю.В. 

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Карпенко О.В., 

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідачі – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», ОСОБА_2 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу – представник ОСОБА_2 – адвокат Конюшко Денис Борисович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Конюшка Дениса Борисовича на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2025 року (у складі судді Кравченко Т.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом, в якому просила:
– стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду, а саме різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, у зв`язку з пошкодженням автомобіля «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 90449,94 грн;
– стягнути з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» матеріальну шкоду з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу, у зв`язку з пошкодженням автомобіля «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 54651,03 грн;
–стягнути з ОСОБА_2 7000 грн моральної шкоди;
– стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати: 8000 грн за надання правничої допомоги, 5000 грн витрат на залучення експерта та 1816 грн за сплату судового збору.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 19.01.2022 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_2 , по проспекту Перемоги, на регульованому перехресті з вул. Незалежності в м. Добропілля Донецької області, не надала переваги в русі автомобілю «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку, та скоїла зіткнення. 
В результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
02.02.2022 постановою Допропільського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили 15.02.2022 року.
Автомобіль «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить позивачу на праві приватної власності.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована полісом № ЕР?206371942 в ПрАТ «СК «Альфа Страхування», ліміт відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 130000 грн, франшиза 0.
Позивач звернулася із заявою про страхове відшкодування до страхової компанії та 23.02.2022 отримала безготівкове зарахування коштів у розмірі 26794,43 грн без відповідного погодження з позивачем суми страхового відшкодування.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 6 від 11.02.2022, виконаного на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 81445,46 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 171895,40 грн. Вартість послуг експерта за виготовлення експертного висновку складає 5000 грн.
Таким чином, позивач вважає, що різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди зобов`язана сплатити винувата особа ОСОБА_2 , що складає 90449,94 грн (171895,40 грн – 81445,46 грн).
Також, з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» підлягає стягненню недоплачене страхове відшкодування в розмірі 54651,03 грн (вартість матеріальних збитків 81445,46 грн – сплачене страхове відшкодування 26794,43 грн)
Крім того, з урахуванням сукупності всіх зазначених фактів, характеру правопорушення, а саме порушення ПДР з боку водія ОСОБА_2 , глибини фізичних та душевних страждань позивача, що виразилося у позбавленні можливості на деякий час реалізувати свої потреби без користуванням автомобілем, що викликало стан пригнічення, які у сукупності завдали моральної шкоди, позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 7000 грн.
Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.09.2022 дану цивільну справу передано за підсудністю до Звенигородського районного суду Черкаської області.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.05.2024 призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.11.2025 позовні вимоги задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 90449,94 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 7000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1 54651,03 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: витрати за сплату судового збору у розмірі 1935,43 грн, витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5120 грн та витрати на залучення експерта у розмірі 3100 грн, а всього 10155,43 грн.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: витрати за сплату судового збору у розмірі 577,98 грн, витрати за надання правничої допомоги у розмірі 2880 грн та витрати на залучення експерта у розмірі 1900 грн, а всього 5357,98 грн. 
З урахуванням обмежень щодо виплати страхового відшкодування, що полягають у вирахуванні коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 54651,03 грн, а з відповідача ОСОБА_2 – різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, що становить 90449,94 грн.
Судом першої інстанції взято до уваги саме висновок експерта ОСОБА_3 від 11.02.2022, оскільки він здійснював детальний огляд автомобіля та мав можливість виявити приховані пошкодження, а експерт, що проводив експертизу за ухвалою суду, визначав розмір матеріальних збитків без огляду автомобіля на підставі страхового акту № 0183.609.22.01 з ціновою калькуляцією № 0183.609 від 02.02.2022, що були складені представником страхової компанії.
Також суд дійшов висновку, що з боку неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , встановлених постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02.02.2022, позивач дійсно зазнав моральних страждань, а відтак, керуючись принципом справедливості, виваженості та розумності, з винної особи на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 7000 гривень.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача Федорової А.К. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 .
В обґрунтування зазначено, що рішення суду є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Також скаржник зазначає, що в основу рішення було необґрунтовано покладено висновок експерта, складений на замовлення позивача.
Вказує, що висновок експерта складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Крім того, розрахунки, здійснені експертом є значно завищеними та такими, що не відповідають дійсності.
Також позивачем жодним чином не обґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди, не підтверджено жодними доказами наявність моральних чи душевних страждань.
В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується.
08.01.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Майорова С.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, не відповідають об`єктивним дослідженим доказам, наявним у справі, та не підлягає задоволенню.
Звертає увагу на те, що висновок судового експерта Дегтяря В.О. є належним та допустимим доказом у даній справі, підтверджує розмір завданих позивачу збитків. 
Позивач ОСОБА_1 є власником пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу та її душевні страждання обумовленні діями ОСОБА_2 , що перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП. Зазначені обставини доведені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення та повторного обґрунтування не вимагають.
Крім того, під час занадто тривалого розгляду даної цивільної справи, ОСОБА_1 продовжує з цього приводу мати відповідні душевні страждання, тому як за відсутності добровільного відшкодування завданої їй шкоди не має матеріальних можливостей для відновлення пошкодженого автомобіля.
Заслухавши доповідь судді, представника позивача – адвоката Майорова С.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 19.01.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода в м. Добропілля. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_2 , по пр-ту Перемоги на регульованому перехресті з вул. Незалежності, при повороті ліворуч, не надала переваги в русі автомобілю «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, та скоїла з ним зіткнення. Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
02.02.2022 постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили 15.02.2022.
Автомобіль «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 09.10.2015.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Golf» на момент ДТП була застрахована полісом № ЕР-206371942, страхової компанії «Альфа-Страхування». ліміт відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 130000 грн, франшиза 0.
ОСОБА_1 звернулася із заявою про страхове відшкодування до страхової компанії та 23.02.2022 отримала безготівкове зарахування коштів у розмірі 26794,43 грн, без відповідного погодження з позивачем суми страхового відшкодування. Розмір страхового відшкодування був розрахований на підставі експертного висновку/калькуляції № 0183.609 від 02.02.2022.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 6 від 11.02.2022, виконаного на замовлення позивача, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Hyundai Santa Fe» становить 81445,46 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Santa Fe» становить 171895,40 грн.
Відповідно до висновку експерта за результатами судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/104-24/13955-АВ від 04.06.2022, виконаної судовим експертом Гайдюк В.В. відповідно до ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Hyundai Santa Fe», завданого внаслідок ДТП від 19.01.2022 складає 75646,52 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Hyundai Santa Fe» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 19.01.2022 складає 40898,44 грн.
Колегія суддів звертає увагу на те, що скаржник не погоджується з рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.11.2025 лише в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 . Враховуючи положення частини 1 статті 367 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (підпункти 1.4, 1.7 статті 1 цього Закону).
У абзаці першому підпункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 441/756/18.
Відтак, потерпіла має право заявити до винної особи вимоги про відшкодування заподіяної шкоди, до яких законом віднесено витрати, які вона мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто без врахування коефіцієнту фізичного зносу.
Тому відповідач ОСОБА_2 як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю матеріальних збитків) та страховою виплатою.
Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №686/17155/15-ц від 03.10.2018 підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Таким чином, встановивши, що автомобілю позивача спричинено пошкодження, чим завдано збитків, розмір яких підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження, вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та страховим відшкодуванням.
З урахуванням зазначених обставин, а також норм законодавства доводи відповідача ОСОБА_2 щодо покладення основного тягаря відшкодування шкоди виключно на страховика та відсутності підстав для стягнення з винної особи різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою є безпідставними.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ст. 82 ЦПК України).
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.
Посилання скаржника на недопустимість висновку експерта, наданий позивачем, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.
Так, висновок експерта № 6 від 11.02.2022 містить опис пошкоджень транспортного засобу, фотознімки автомобіля станом на момент огляду, перелік деталей та робіт, необхідних для усунення виявлених ушкоджень, а також ремонтну калькуляцію.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу рішення вказаний висновок експерта ОСОБА_3 від 11.02.2022, оскільки він здійснював детальний огляд автомобіля та мав можливість виявити приховані пошкодження, а експерт, що проводив експертизу за ухвалою суду, визначав розмір матеріальних збитків без огляду автомобіля на підставі страхового акту № 0183.609.22.01 з ціновою калькуляцією № 0183.609 від 02.02.2022, що були складені представником страхової компанії.
Щодо відшкодування моральної шкоди, судова колегія зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Встановлено, що позивач обґрунтовує вимоги про стягнення моральної шкоди тим, що унаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала душевних страждань у зв`язку з пошкодженням майна, а саме транспортного засобу, що зумовило зміни звичного способу життя та необхідність протягом тривалого часу прикладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права та отримання відшкодування.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» від 12 липня 2007 року).
Європейський суд з прав людини у справі «Thoma v. Luxembourg» від 29 березня 2001 року використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського суду з прав людини, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg», «Caloc v. France» та «Niedbala v. Poland» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Тому, з огляду на наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, враховуючи встановлений стан значного стресу потерпілого, спричинення йому істотних душевних страждань, суд апеляційної інстанції, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та вважає обґрунтованим визначення розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , у сумі 7000 грн.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить стягнути зі скаржника на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 7000 грн. 
На підтвердження таких витрат до відзиву долучено наступні документи:
– договір про надання правової допомоги від 31.12.2025, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Майоровим С.В.;
– ордер на надання правничої допомоги серії АН № 1071828;
– свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 4733;
– акт від 07.01.2026 виконаних робіт до договору про надання правової допомоги, який підписаний сторонами;
– квитанція до прибуткового касового ордеру № 117 від 07.01.2026, відповідно до якого ОСОБА_1 сплатила 7000 грн за надання юридичної допомоги.
Таким чином, стороною позивача надано належні та достатні докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.
Стороною позивача не надано до суду заперечень з цього приводу.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Колегія суддів, вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, взявши до уваги надані стороною докази надання такої допомоги, складність справи, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, доходить висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Конюшка Дениса Борисовича залишити без задоволення.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2025 року у даній справі, в оскаржуваній частині, залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5000 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 15 квітня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

О.В. Карпенко