САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ 
Справа № 718/255/26 
Провадження №2/726/325/26 
Категорія 40 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.04.2026 м. Чернівці 
Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Колісник Ю.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Факторинг Партнерс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 
ВСТАНОВИВ :
Позивач звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 28.11.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3438811173-21209 відповідно до умов якого, останній отримав кредитні кошти у розмірі 2500,00 гривень на строк 14 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,95 % на день у межах строку кредитування.
Крім того, 03.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 03-06/21 відповідно до якого товариство відступило на користь позивача право вимоги за кредитним договором № 3438811173-21209, стороною якого є ОСОБА_1 .
Крім того, 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого товариство відступило на користь позивача право вимоги за кредитним договором № 3438811173-21209, стороною якого є ОСОБА_1 .
Також, 18.02.2025 року між ТОВ ТОВ «Коллект центр» та ТОВ “Факторинг Партнерс” було укладено договір № 18-02/25 відповідно до якого товариство відступило на користь позивача право вимоги за кредитним договором № 3438811173-21209, стороною якого є ОСОБА_1 .
Таким чином ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами.
Зазначає, що відповідач неналежним чином виконував свої обов`язки за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 24587,25 гривень. 
Враховуючи викладене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість за договорами кредиту в сумі 24587,25 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 гривень.
Відповідач надіслав до суду заяву, яка, по суті, є відзивом на позов, у якій вказує, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору та отримання ним грошових коштів, не надано належного розрахунку заборгованості, не доведено процесуальну правосубєктність позивача, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів. Окремо зазначає, що із моменту виникнення правовідносин пройшло більш ніж три роки, а тому спливли строки позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом. Враховуючи викладене, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у його задоволенні. 
У відповіді на відзив представник позивача спростовує пояснення відповідача, вказуючи при цьому, що матеріали справи містять достатній обсяг доказів на підтвердження виникнення між сторонами кредитних правовідносин, отримання відповідачем вказаних грошових коштів та прострочення їх повернення. 
Представник позивача у судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі та відмовити у задоволенні позову.
Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 28.11.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3438811173-21209 («Проста позика») відповідно до умов якого, останній отримав кредитні кошти у розмірі 2500,00 гривень на строк 14 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,95 % на день у межах строку кредитування.
Відповідно до п.6.3, 6.4. Договору, за несвоєчасне повернення кредиту, позичальник зобовязаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 3,9 % від суми боргу за кожен день прострочення. У випадку, якщо прострочення триває понад 10 календарних днів, у кредитора виникає право на одноразове нарахування штрафу у розмірі 50% від суми кредиту, який може бути нарахований на 10-й день прострочення сплати заборгованості.
Згідно з довідкою ТОВ «ФК`Інкасо фінанс» № 2873_250428114602 від 28.04.2025 року, на картку, вказану ОСОБА_1 під час укладення договору ( НОМЕР_1 ), товариством було перераховано грошові кошти у розмірі 2500,00 гривень.
Встановлено, що 03.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 03-06/21 відповідно до якого товариство відступило на користь позивача право вимоги за кредитним договором № 3438811173-21209, стороною якого є ОСОБА_1 .
Як вбачається із витягу з реєстру боржників до вищевказаного договору, станом на 03.06.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед кредитором складала 3186,00 гривень (2500,00 – тіло кредиту, 686,00 гривень – відсотки за користування кредитом). Таким чином встановлено, що після спливу виконання зобовязання за договором 12.12.2020 року і до укладення договору факторингу – 03.06.2021 року, ОСОБА_1 не було нараховано пеню за прострочення виконання зобовязання. 
Така обставина підтверджується також розрахунком заборгованості ТОВ «ФК`Інкасо фінанс» від 03.06.2021 року, із якого встановлено, що заборгованість за вищевказаним договором становить 3186,00 гривень, з яких 2500,00 – тіло кредиту, 686 гривень – відсотки за користування кредитом.
У подальшому, а саме 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого товариство відступило на користь позивача право вимоги за кредитним договором № 3438811173-21209, стороною якого є ОСОБА_1 .
Як вбачається із витягу з реєстру боржників до вищевказаного договору, станом на 10.01.2023 року заборгованість ОСОБА_1 перед кредитором складала 24587,25 гривень (2500,00 – тіло кредиту, 22087,25 гривень – відсотки за користування кредитом). Таким чином встановлено, що після переходу права вимоги до ТОВ «Вердикт капітал», останнє здійснювало відповідачу нарахування за договором, а саме нараховувала відсотки за користування кредитом.
При цьому, як вказано у розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «Вердикт капітал» 10.01.2023 року, станом на дату відступлення права вимоги 03.06.2021 року, у ОСОБА_1 існувала заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 9119,75 гривень. Однак, такі відомості не відповідають дійсності, адже як було встановлено вище із витягу з реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги, станом на 03.06.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед кредитором зі сплати відсотків за користування кредитом складала 686,00 гривень. Таким чином розрахунок заборгованості ТОВ «Вердикт капітал» від 10.01.2023 року є недостовірним.
Крім того, як вбачається із даного розрахунку, ТОВ «Вердикт капітал» продовжив нараховувати відсотки за користування кредитом із 12.12.2020 року по 23.02.2022 року, за ставкою 1,95 % на день, як це передбачено у договору. Таким чином, розмір заборгованості зі сплати відсотків за вказаний період склав 22087,25 гривень. Однак суд не може погодитись із таким розрахунком з таких підстав.
Згідно ст.ст. 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог кодексу.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 статті 1077 ЦПК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановленістаттею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування на суму боргу трьох процентів річних відповідно достатті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та N 646/14523/15-ц та ін.
Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов 'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 того Кодексу, за увесь час прострочення.
Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування, у даному випадку після 12.12.2020 року, зобовязання боржника зі сплати відсотків за користування кредитом припиняється. У подальшому із нього може бути стягнуто, неустойку, визначену договором та/або 3% річних і інфляційні втрати відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.
За таких умов, попередній стягувач неправомірно нарахував ОСОБА_1 заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 22087,25 гривень, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Натомість правильним є нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у межах строку кредитування, тобто за 14 днів, із 28.11.2020 року по 12.12.2020 року, що складає 686 гривень.
Що стосується посилань відповідача щодо пропуску строку позовної давності, варто вказати таке. 
Встановлено, що строком виконання договору є 12.12.2020 року та саме із наступного дня починається відлік строку позовної давності у три роки для звернення позивача до суду із вимогою про захист своїх порушених прав.
Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено та він діє по цей час.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме ст. 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину.
Законом України від 8 листопада 2023р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Законом України №4434-IX було відновлено перебіг строків позовної давності із 4 вересня 2025 року.
Таким чином, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України (загальна позовна давність тривалістю у три роки), були продовжені до 30.06.2023 року, тобто закінчення дії карантину. У подальшому, перебіг строку давності було зупинено на час дії воєнного стану. Їх перебіг відновлено тільки 04.09.2025 року. Відтак можна констатувати, що станом на дату звернення позивача до суду із вказаним позовом, ним не було пропущено загальний строк позовної давності. Інших вимог, зокрема до яких може бути застосовано спеціальний строк позовної давності (ст. 258 ЦК України), позивачем пред`явлено не було.
За таких обставин, суд вважає клопотання відповідача про застосування строків позовної давності безпідставними.
Узагальнюючи викладене, судом може бути констатовано, що відповідач дійсно уклав кредитний договір, отримав грошові кошти та не повернув їх у встановлений договором термін, що свідчить про наявність у позивача права вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів у межах строку кредитування.
Водночас, нарахування процентів за користування кредитом після спливу строку кредитування є неправомірним, оскільки з цього моменту правовідносини сторін переходять у площину відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, яка регулюється положеннями статті 625 ЦК України. Таким чином, підлягають задоволенню вимоги лише в частині стягнення основної суми боргу та процентів, нарахованих у межах строку кредитування, тоді як у решті вимог слід відмовити.
Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне вказати про таке. 
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Судом встановлено, що згідно з договором про надання юридичних послуг № 02.07/2024 від 02.07.2024 року, витягу з акту про надання професійної правничої допомоги № 25 від 31.12.2025 року адвокатське обєднання «Лігал Асістенс» надало ТОВ «Факторинг партнерс» юридичну допомогу у даній справі, зокрема надання консультацій та складання та подання позовної заяви до суду. Вартість такої послуги складає 13000,00 гривень.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що вони безпосередньо пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, співмірним із складністю справи, поведінку сторони під час розгляду справи, яка не призводила до затягування розгляду справи. Суд бере до уваги те, що розмір витрат на правову допомогу суттєво не відрізняється від заявленого орієнтовного розміру судових витрат.
Окрім того, на виконання вимог ст. 137 ЦПК України судом перевірено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначена згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті, адвокатом подано детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторонни.
Варто також наголосити, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Таким чином, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено частково, із відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1684,53 гривень, що є пропорційним розміру задоволених позивних вимог.
Керуючись ст.ст. 257, 509, 526, 551, 626, 625, 628, 1046, 1048, 1054, 1077 ЦК України, ст.ст. 141, 274, 279, 280-282, 265 ЦПК України, суд - 
ВИРІШИВ :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Факторинг Партнерс ” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якого зареєстровано по АДРЕСА_1 на користь ТОВ “Факторинг Партнерс ”, ЄДРПОУ 42640371, 03150 м. Київ, вул. Гедройця Єжи, 6 офіс 521, заборгованість за кредитним договором у розмірі 3186,00 гривень.
У задоволенні інших позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якого зареєстровано по АДРЕСА_1 на користь ТОВ “Факторинг Партнерс ”, ЄДРПОУ 42640371, 03150 м. Київ, вул. Гедройця Єжи, 6 офіс 521, судовий збір у розмірі 344,78 та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1684,53 гривень.
Рішення може бути оскаржено до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання. 
Головуючий суддя 	С. В. Мілінчук