печерський районний суд міста києва

Справа № 757/6081/25-ц 
пр. № 2-5039/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Литвинової І. В.,
за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,
представника позивачів, - Осадчої Н.О. ,
представника відповідача ТОВ "ФК "Парус", - Комаровського Д.В.,
представника відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В., - Павленка С.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Парус», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі.
Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, у якому просили, з урахуванням уточненої позовної заяви, визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № 14/17648/6/23241 від 19 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРУС», у зв`язку із його повним виконанням та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича закінчити виконавче провадження № НОМЕР_2 від 30 червня 2023 року (Стягувач - ТОВ «ФК «ПАРУС», Боржник - ОСОБА_3 ), яке було відкрито на підставі дублікату виконавчого листа № 6-1150/1 від 30 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2008 року № 014/17648/6/23241 та зняти всі обтяження в межах даного виконавчого провадження (арешт на майно та кошти боржника, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника); зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича закінчити виконавче провадження № НОМЕР_4 від (Стягувач - ТОВ «ФК «ПАРУС», Боржник - ОСОБА_4 ), яке було відкрито на підставі дублікату виконавчого листа № 6-1150/1 від 28 січня 2024 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2008 року № 014/17648/6/23241 та зняти всі обтяження в межах даного виконавчого провадження (арешт на майно та кошти боржника, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника) на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника).
Позовні вимоги (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) обґрунтовані тим, що 19 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Ерсте Банк» було укладено кредитний договір № 014/17648/6/23241, за яким ОСОБА_3 надано кредит у сумі 44 200,00 доларів США; одночасно укладено договір поруки за участю ОСОБА_4 та договір іпотеки на земельну ділянку. 06 грудня 2010 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі № 1648/10 повністю задоволено позов банку про стягнення солідарної заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ерсте Банк» у сумі 46 183,37 дол. США (що за курсом НБУ становило 366 788,32 грн). 
30 травня 2011 року видано виконавчий лист № 6-1150/1, на підставі якого державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ Павленко Ю.О. та заяви стягувача було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_6 відносно боржників. 05 квітня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Слободчиком Д.Г. на підставі виконавчого листа № 6-1150/1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ерсте Банк» боргу у розмірі 368 841, 85 грн.
У 2019 році право вимоги за кредитним договором послідовно перейшло від ПАТ «Ерсте Банк» до ТОВ «ФК «ПАРІС», а згодом до ТОВ «Фінансова компанія «ПАРУС» за договором про відступлення прав вимоги від 22 серпня 2019 року.
Позивачі зазначають, що 01 листопада 2019 року ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «ПАРУС» уклали договір про погашення заборгованості, за умовами якого ОСОБА_3 добровільно погасила усю заборгованість у сумі 368 814,00 грн, тобто суму, узгоджену сторонами на дату укладення договору відповідно до п. 1.1 Договору.
Разом з тим, факт повного погашення підтверджується підписаним 15 листопада 2019 року актом про погашення заборгованості, в якому сторони (директор ТОВ «ФК «ПАРУС» та ОСОБА_3 ) прямо зазначили, що зобов`язання виконані в повному обсязі, сторони не мають жодних претензій одна до одної, у зв`язку із чим, на підставі заяв стягувача,14 червня 2022 року та 29 червня 2022 року у ВП № НОМЕР_6 та у ВП № НОМЕР_3 державним виконавцем Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ СЮ (м. Київ) Василюшком В.В. та державним виконавцем Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Харитоненко К.В. винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачеві.
Проте, попри повне добровільне виконання зобов`язання ОСОБА_3 у 2019 році та відсутність заборгованості на балансі ТОВ «ФК «ПАРУС», приватний виконавець Бережний Я.В. на підставі виданих у 2023 році дублікатів виконавчого листа № 6-1150/1 відкрив виконавчі провадження № НОМЕР_2 (щодо ОСОБА_3 ) та № НОМЕР_5 (щодо ОСОБА_4 ) від 30 червня 2023 року, наклав арешти на майно та доходи позивачів.
Пізніше у 2025 році, на підставі чергового дубліката виконавчого листа, виданий 28 січня 2024 року, приватний виконавець відкрив нове виконавче провадження № НОМЕР_4 (щодо ОСОБА_4 ) від 13 лютого 2025 року, що свідчить про систематичні спроби повторного примусового стягнення вже виконаної заборгованості.
За таких обставин, позивачі вважають, що правовідносини за кредитним договором припинилися внаслідок належного виконання, а подальше примусове стягнення є безпідставним, порушує їхні майнові права та створює загрозу подвійного стягнення одного й того самого боргу.
Повторне відкриття виконавчих проваджень та накладення арештів після повного погашення боргу суперечить п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного повного виконання боржником рішення).
Таким чином, дії приватного виконавця Бережного Я.В. та ТОВ «ФК «ПАРУС» позивачі розцінюють як протиправні, спрямовані на безпідставне повторне стягнення сплаченої заборгованості.
За таких обставин, позивачі просять суд визнати припиненими правовідносини за кредитним договором, у зв`язку з повним виконанням, а також зобов`язати приватного виконавця закінчити виконавчі провадження № НОМЕР_2 (щодо ОСОБА_3 ) та № НОМЕР_4 (щодо ОСОБА_4 ) та зняти всі накладені обтяження (арешти на майно, доходи, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію тощо).
Представник відповідача ТОВ «ФК «ПАРУС» подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 грудня 2010 року у справі № 1648/10 повністю стягнуто солідарну заборгованість у сумі 46 183,37 дол. США, що підтверджує наявність непогашеного боргу за кредитним договором від 19 вересня 2008 року. Відповідач вважає, що позивачі не надали належних та допустимих доказів повного погашення заборгованості, а підписаний нібито договір від 01 листопада 2019 року та 15 листопада 2019 року акт про погашення є недійсними, оскільки директор ТОВ «ФК «ПАРУС» на той момент був відсутній, оригінали таких документів у відповідача відсутні, а підпис директора не підтверджений.
Крім того, позовна заява позивачів спрямована на перегляд уже оцінених судовими інстанціями обставин (ухвала від 22 травня 2024 року про відмову у видачі дублікатів та рішення апеляційного суду від 08 листопада 2023 року), що є спробою повторно оскаржити ті самі факти.
Відповідач наголошує, що гривня є єдиним законним платіжним засобом на території України, а сплата в іншій валюті можлива лише за офіційним курсом НБУ на день платежу. Позивачі не довели, що платежі 2019 року повністю покрили борг у валюті зобов`язання (46 183,37 дол. США), а розрахунок на суму 368 814, 00 грн не є достатнім доказом погашення.
На думку сторони відповідача, повернення виконавчих листів у 2022 році не свідчить про фактичне повне виконання рішення, а лише про формальне закриття провадження без виконання, тому повторне відкриття проваджень на підставі дублікатів є законним.
Відповідач також вказує, що позивачі не надали оригіналів документів, які б беззаперечно підтверджували повне погашення боргу в повному обсязі, а їхні докази є неналежними та недопустимими в розумінні ст. 77, 81 ЦПК України. Таким чином, позов є необґрунтованим, правовідносини за кредитним договором не припинилися внаслідок належного виконання, а підстав для визнання їх припиненими та закінчення виконавчих проваджень відсутні.
У відповіді на відзив ТОВ «ФК «ПАРУС» позивачі зазначили, що ТОВ «ФК «ПАРУС» визнав, що ОСОБА_3 дійсно сплатила у 2019 році заборгованість у сумі 368 814,00 грн., що у валюті зобов`язання складає: 46 183,37 - 15 108,44 = 31 074,93 доларів США. Отже, розмір заборгованості був узгоджений зі стягувачем договором про погашення від 01 листопада 2019 року та актом про погашення від 15 листопада 2019 року, укладеними між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «ПАРУС», згідно яких сторонами було визначено на день укладення цього договору заборгованість у сумі 368 814, 00 грн. (п. 1.1 цього договору), а також термін погашення цієї заборгованості, а саме до 01 грудня 2019 року (п. 2.3 цього договору). ОСОБА_3 зазначає, що за домовленістю з Кредитором вона виконала у повному обсязі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 грудня 2010 року по справі № 1648/10, що свідчить про припинення правовідносин по стягненню коштів за зобов`язання ТОВ «ФК «ПАРУС» та зобов`язання останнього припинити дії по повторному примусовому виконанню судового рішення.
За таких обставин просили суд прийняти рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Я.В. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на наступне. 
Зокрема, зазначив, що йому як приватному виконавцю не було надано в якості доказів жодних документів, які могли б стати підставою для закінчення виконавчого провадження, отже відповідно до ЗУ "Про виконавче провадження" у приватного виконавця Бережного Я.В. відсутні підстави для закінчення виконавчих проваджень.
Щодо питання залучення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. в якості відповідача у справі, де предметом є визнання припиненими правовідносин за кредитним договором, повідомив, що у справі про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором він не може реалізувати вищевикладені права та обов`язки в якості відповідача через наступні фактори: правовідносини за кредитним Договором № 014/17648/23241 від 19 вересня 2008 року є первісними у цій судовій справі і становлять основу спору. Ці правовідносини виникли 19 вересня 2008 року між позивачами та ТОВ «ФК «ПАРУС». Враховуючи, що спір між позивачами та ТОВ «ФК «ПАРУС» виник щодо припинення правовідносин за кредитним договором № 014/17648/6/23241 від 19 вересня 2008 року, то їм першочергово потрібно прийти до розв`язання спірних питань щодо наявності/відсутності заборгованості за вищезазначеним кредитним договором у суді. Щодо виникнення та існування спірних взаємовідносин між позивачами та ТОВ «ФК ПАРУС» - приватний виконавець Бережний Я.В. в силу свого професійного (спеціального) статусу та не будучи стороною у цих правовідносинах між позивачами та відповідачем, інформації ніякої не має.
Отримання приватним виконавцем Бережним Я.В. від ТОВ «ФК «ПАРУС» заяв про примусове виконання та дублікатів виконавчих листів, призводить до наступних процесуальних дій, а саме приватний виконавець, в силу покладеного на нього законом обов`язку, зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження та ряд інших дій, передбачених законодавцем.
Отже, винесення приватним виконавцем Бережним Я.В. постанов про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 30 червня 2023 року та № НОМЕР_4 від 13 лютого 2025 року означає виконання вимог законодавства, а саме примусове виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Здійснення приватним виконавцем Бережним Я.В. професійної діяльності (примусового виконання рішень), на його думку, не означає, що він автоматично набуває статусу сторони-відповідача по даній справі. Просив суд прийняти відзив та відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У відповідь на відзив приватного виконавця Бережного Я.В. позивачі подали заперечення та додаткові пояснення, у яких повністю заперечували його доводи та наполягали на задоволенні позову, посилаючись на те, що вказаний позов не спрямований на перегляд виконавчого документа чи дій виконавця, а саме на визнання припинення правовідносин за кредитним договором через повне виконання зобов`язання ОСОБА_3 у 2019 році. Факт повного погашення боргу підтверджується платіжними квитанціями, актом, фінансовою звітністю ТОВ «ФК «ПАРУС» за 2019 рік (відсутність заборгованості на балансі, відображення доходу від погашення) та визнанням самого стягувача у 2022 році (повернення виконавчих листів). Поряд з цим, припинення правовідносин за ст. 599 ЦК України є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження (п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону), оскільки борг повністю виконано в узгодженому гривневому еквіваленті, а повторне відкриття проваджень № НОМЕР_2 та № НОМЕР_4 на підставі дублікатів після повного добровільного виконання є безпідставним і порушує права позивачів. На думку позивачів, виконавець як самостійний суб`єкт виконавчого провадження може бути відповідачем у справі про припинення правовідносин, оскільки його дії безпосередньо впливають на права боржників.
За таких обставин, просили суд не брати до уваги відзив виконавця через процесуальні порушення, визнати правовідносини за кредитним договором припиненими та зобов`язати виконавця закінчити провадження № НОМЕР_2 і № НОМЕР_4 із зняттям усіх обтяжень.
ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.
06 лютого 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 10 лютого 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
11 лютого 2025 року ухвалою судді у справі позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 17 лютого 2025 року представник позивача подала заяву про усунення недоліків.
19 лютого 2025 року ухвалою суду заяву представника позивачів про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2 (боржник ОСОБА_3 ) від 30 червня 2023 року, відкритому на підставі дублікату виконавчого листа № 6-1150/1 від 30 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2008 року № 014/17648/6/23241 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Ярославом Вікторовичем, до набрання чинності рішенням у цій справі. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_5 (боржник ОСОБА_4 ), від 30 червня 2023 року, відкритому на підставі дублікату виконавчого листа № 6-1150/1 від 30 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2008 року № 014/17648/6/23241 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Ярославом Вікторовичем, до набрання чинності рішенням у цій справі /т.ІІ, а.с. 147/.
19 лютого 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з викликом сторін у судове засідання /т.ІІ, а.с. 151-152/.
21 лютого 2025 року на адресу суду надійшла заява представника позивачів, адвоката Осадчої Н.О. про забезпечення позову. 
03 березня 2025 року ухвалою суду зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_4 (боржник ОСОБА_4 ) від 13 лютого 2025 року, відкритому на підставі дублікату виконавчого листа № 6-1150/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 28 січня 2024 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2008 року № 014/17648/6/23241 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Ярославом Вікторовичем, до набрання чинності рішенням у цій справі /т.ІІ, а.с.182-195/.
24 квітня 2025 року від представника позивачів, адвоката Осадчої Н.О. надійшли клопотання про витребування у ТОВ «ФК «ПАРУС» оригінального примірнику договору про погашення заборгованості від 01 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «ПАРУС» та оригінального примірнику акту про погашення заборгованості до даного Договору від 15 листопада 2019 року, які належать ОСОБА_3 , але перебувають в офісі ТОВ «ФК «Парус» або засвідчені належним чином копії цих документів за відсутності оригінальних примірників ОСОБА_3 та інформації про наявність між ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «Парус» будь-які боргових зобов`язань, окрім кредитного договору від 19 вересня 2008 року № 014/17648/6/23241; інформації та копії документів щодо фінансової звітності ТОВ «ФК ПАРУС» за періоди з 2019 по 2024 роки перед податковими органами з підтвердженням отримання від органів ДФС-ДПІ; клопотання про долучення доказів /т.ІІ, а.с. 201-204, 211-214, 229-232/.
В цей же день представником позивачів, адвокатом ОСОБА_3 було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог та клопотання про долучення доказів /т.ІІІ, а.с. 1- 5/.
24 квітня 2025 року через Електронний суд від представника відповідача ТОВ «ФК «ПАРУС» надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про витребування доказів /т.ІІІ, а.с. 16-20/.
07 травня 2025 року від представника позивачів, адвоката Осадчої Н.О. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву /т.ІІІ, а.с. 24-36/.
24 червня 2025 року ухвалою суду, постановленою на місці, після заслуховування думки сторін, клопотання представника позивачів про витребування доказів задоволено; клопотання про витребування інформації залишено без задоволення; прийнято до розгляду заяву представника позивачів про зміну предмету позову /т.ІІІ, а.с. 43-44/.
12 вересня 2025 року через Електронний суд від відповідача - приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. надійшов відзив на позовну заяву /т.ІІІ, а.с. 57-62/.
16 вересня 2025 року від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. надійшло клопотання про долучення доказів /т.ІІІ, а.с. 82-83/.
17 вересня 2025 року від представника позивачів, адвоката Осадчої Н.О. надійшла відповідь на відзив /т.ІІІ, а.с. 65-69/.
15 жовтня 2025 року від представника позивачів, адвоката Осадчої Н.О. надійшли додаткові пояснення /т.ІІІ, а.с. 70-74/.
05 листопада 2025 року через Електронний суд від представника відповідача ТОВ «ФК «ПАРУС» надійшло клопотання про долучення доказів /т.ІІІ, а.с. 92/.
06 листопада 2025 року ухвалою суду, постановленою на місці, після заслуховування думки сторін, долучено до матеріалів справи додаткові пояснення представника позивачів; відзив на позовну заяву; клопотання про витребування оригіналів документів залишено без задоволення /т.ІІІ, а.с. 104-107/.
У засіданні представник позивачів Осадча Н.О. позовну заяву, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримувала, просила її задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача ТОВ «ФК «Парус» Комаровський Д.В. у засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.
Представник відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В., - Павленко С.В. у засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.
Суд, заслухавши думку представника позивачів, заперечення представників відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
ІІІ. Фактичні обставини справи.
19 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Ерсте Банк» укладено кредитний договір № 014/17648/6/23241, за яким ОСОБА_3 надано кредит у сумі 44 200,00 доларів США /т.І, а.с. 50-53/.
19 вересня 2008 року був також підписаний договір поруки № 014/17648/6/23241/1 між ОСОБА_3 , банком та ОСОБА_4 , в якому саме він виступив поручителем ОСОБА_3 /т.І, а.с.54-55/.
19 вересня 2008 року ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_5 від імені якого діяла ОСОБА_6 . /т.І, а.с. 56-57/.
Одночасно з підписанням договору купівлі-продажу земельної ділянки був підписаний договір іпотеки № 014/17648/6/23241 від 19 вересня 2008 року з ПАТ «Ерсте Банк» на суму 44 200, 00 доларів США /т.І, а.с. 58-65/.
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 грудня 2010 року у справі № 1648/10 позов ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 19.09.2008 № 014/17648/6/23241 у сумі 46 183 долари США 37 центів США, що за офіційним курсом обміну валют, встановленим Національним банком України станом на 06 грудня 2010 року становить 366 788 грн. 32 коп., з яких: сума боргу за кредитом - 41 168,95 доларів США; сума боргу за процентами - 2 560,80 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 1 010,76 доларів США; пеня за прострочення сплати процентів - 1 642,86 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_3 на юристь ПАТ «Ерсте Банк» 2 026 грн. 53 коп. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ерсте Банк» 2 026 грн. 53 коп. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом /т.І, а.с. 67-75/.
В подальшому, 13 травня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 6-1150/11 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2008 року № 014/17648/6/23241 у сумі 46 183 долари США 37 центів США, що за офіційним курсом обміну валют, встановленим Національним банком України станом на 06 грудня 2010 року становить 366 788 грн. 32 коп., з яких: сума боргу за кредитом - 41 168,95 доларів США; сума боргу за процентами - 2 360,80 доларів США; пеня за прострочення :плати кредиту - 1 010,76 доларів США; пеня за прострочення сплати процентів - 1 642,86 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ерсте Банк» 2026 (дві тисячі двадцять шість) грн. 53 коп. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом /т. І, а.с. 76-77/.
05 липня 2011 року державним виконавцем ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві Павленко Ю.О. на підставі виконавчого листа № 6-1150/1, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 30 травня 2011 року, та заяви стягувача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_6 відносно боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 /т.І, а.с. 78/.
28 квітня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Подільського районного правління юстиції у м. Києві Слободчиком Д. Г. на підставі виконавчого листа № 6-1150/1, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 30 травня 2011 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3, відповідно до якої відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ерсте Банк» боргу у сумі 568 814, 85 грн. /т.І, а.с. 80/.
29 лютого 2019 року між ПАТ «Фідобанк», який є повним правонаступником ВАТ «Ерсте Банк», та ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов`язків за кредитним договором № 014/17648/6/23241 від 19 вересня 2008 року, та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 014/17648/6/23241 від 19 вересня 2008 року /т.І, а.с. 81-85/.
22 серпня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» та ТОВ «Фінансова компанія ПАРУС» було укладено договір № 014/17648/6/23241 відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов`язків за кредитним договором №014/17648/6/23241 від 19 вересня 2008 року, та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки 14/17648/6/23241 від 19 вересня 2008 року /т. І, а.с.86-89/.
Ухвалою Дніпровського районного суду від 24 січня 2020 року у справі № 6-1150/11, замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по цивільній справі № 6-1150/11 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а стягувача з ПАТ «Ерсте Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «ПАРУС» (код ЄДРПОУ 1780, місцезнаходження: 03039, вул. Саперно-Слобідська, 25, м. Київ). /т.І, а.с. 102-104/.
Як стверджує представник позивачів, 01 листопада 2019 року між ТОВ «ФК «ПАРУС» в особі директора Свідерського С.С. та ОСОБА_3 укладено договір про погашення заборгованості, відповідно до п. 1.1 якого кредитор та боржник домовилися про погашення заборгованості, яка на день складення цього договору склала 368 814, 00 грн. Строк погашення заборгованості - до 01 грудня 2019 року /т.І, а.с. 105-107/.
У листопаді 2019 році ОСОБА_3 було сплачено кредиторові ТОВ «ПАРУС» заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2008 року № 7648/6/23241 у розмірі 368 814 грн, що підтверджується платіжними квитанціями AT КБ ІВАТБАНК» № 0.0.1520057435.1 від 12 листопада 2019 року на суму 100 000,00 грн., № 0.0. 325195.1 від 13 листопада 2019 року на суму 108 000,00 грн., № 0.0.1522238080.1 від 14 листопада 2019 року на 100 000,00 грн., № 0.0.1522348118.1 від 14 листопада 2019 на суму 60 814,00 грн. /т.І, а.с. 108,109,110, 111/.
Також представником позивачів надано Акт про погашення заборгованості згідно Договору про погашення заборгованості від 01 листопада 2019 року, від 15 листопада 2019 року, в якому сторони підтвердили, що боржником сплачена, а кредитором отримана в повному обсязі заборгованість по Договору про погашення заборгованості від 01 листопада 2019 року у розмірі 368 814, 00 грн. /т.І, а.с. 112/.
14 лютого 2020 року директор ТОВ «ФК «ПАРУС» звернувся із заявою до Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про повернення виконавчого документа у ВП № НОМЕР_3 /т.І, а.с. 121/.
14 червня 2022 року державним виконавцем Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Василюшком В.В. винесено постанову в рамках ВП № НОМЕР_3 про повернення виконавчого листа №6-1150/1 виданого 30 травня 2011 року /т.І, а.с. 123-124/.
23 червня 2022 року ОСОБА_8 звернувся із заявами до Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про заміну сторони стягувача у ВП № НОМЕР_6 з ПАТ «Ерсте Банк» на ТОВ «ФК «ПАРУС»; про закінчення ВП № НОМЕР_6; скасування усіх накладених арештів на нерухоме та рухоме майно у рамках даного виконавчого провадження /т.І, а.с. 113-115/.
13 липня 2022 року директором ТОВ «ФК «ПАРУС» була направлена заява до Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про повернення виконавчого документу стягувачеві /т.І, а.с.116-118/.
30 серпня 2022 року постановою Державного виконавця Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Харитоненко К.В., у ВП № НОМЕР_6 виконавчий лист № 6-1150, виданий 30 травня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва повернуто стягувачу /т.І, а.с. 119-120/.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року у справі № 6-1150/11 провадження № 6/755/42/23), залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року, заяву ТОВ «ФК «Парус» про видачу дублікатів виконавчих листів задоволено, ухвалено видати дублікати виконавчих листів № 6-1150/1 від 30 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2008 року № 014/17648/6/23241 /т.І, а.с. 128-130/.
27 червня 2023 року ТОВ «ФК «ПАРУС» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я. В. із заявами про примусове виконання виконавчих документів та надало дублікати виконавчих листів у справі № 6-1150/11, видані Дніпровським районним судом м. Києва 23 червня 2023 року /т.І, а.с. 133-135/.
На підставі вказаних дублікатів виконавчих листів постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. від 30 червня 2023 року відкрито виконавчі провадження № НОМЕР_2 (Боржник ОСОБА_3 ) та № НОМЕР_5 (Боржник ОСОБА_4 ), накладено арешт на майно та кошти боржників /т.І, а.с. 139-141, 142-144/.
30 червня 2023 року постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. в рамках ВП № НОМЕР_5 накладено арешт на грошові кошти у межах суми звернення стягнення боржника ОСОБА_4 , яка становить 1858216, 30 грн, накладено арешт на майно та в рамках ВП № НОМЕР_2 накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_3 /т.І, а.с. 145-147,148-149, 155-157/.
Постановами від 05 липня 2023 року у рамках BП № НОМЕР_2 та ВП № НОМЕР_5 приватним виконавцем також винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржників /т.І, а.с. 150-152, 153-154/.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року у справі № 6-1150/11 у задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_8 про визнання дублікатів виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, відмовлено в повному обсязі.
12 листопада 2024 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року залишено без змін /т.ІІІ, а.с. 100-101/.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2025 року по справі № 6- 1150/11 ухвалено: виправити описку в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2011 року та в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року, зазначивши відповідачем/боржником - ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ухвалено видати дублікат виконавчого листа № 6-1150/11 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року по цивільній справі № 6-1150/11, зазначивши правильно боржником - ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
На підставі зазначеної ухвали було видано новий дублікат виконавчого листа по справі № 6-1150/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 28 січня 2024 року.
12 лютого 2025 року приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Бережному Ярославу Вікторовичу від Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ПАРУС» в особі представника надійшла заява про повернення виконавчого документа вих. № 03/02/25-2 від 03 лютого 2025 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_5 (Боржник ОСОБА_4 ) від 30 червня 2023 року, у зв`язку з опискою по-батькові боржника.
13 лютого 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Ярославом Вікторовичем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану в межах виконавчого провадження № НОМЕР_5 (Боржник ОСОБА_4 ) від 30 червня 2023 року.
13 лютого 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Я.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 13 лютого 2025 року на підставі дублікату виконавчого листа у справі № 6-1150/11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 28 січня 2024 року.
Відповідно до довідки за № 10/3125 від 31 жовтня 2025 року, виданої за підписом директора ТОВ «ФК «ПАРУС» ОСОБА_6, ТОВ «ФК «ПАРУС» не укладав із ОСОБА_3 «Договір про погашення заборгованості» датований 01 листопада 2019 року; «Акт про погашення заборгованості згідно Договору про погашення заборгованості від 01 листопада 2019 року» датований 15 листопада 2019 року, у зв`язку із чим оригінали вище перелічених документів у ТОВ «ФК «ПАРУС» відсутні /т.ІІІ,а.с. 94/.
ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Такий висновок суду відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Згідно зі 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке виконано боржником, припиняє правовідносин сторін кредитного договору, звільняє останнього від відповідальності за умови належного виконання грошового зобов`язання.
У постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року в справі № 3-123гс14 зроблено висновок, що «зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання».
Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Статтями 599, 600, 601, 604-609 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняються у разі: виконання, проведеного належним чином; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного: (грошей, іншого майна тощо); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу і кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна з сторін не відповідає; смерті фізичної особи; ліквідації юридичної особи.
Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 грудня 2010 року по справі №1648/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором №014/17648/6/23241 від 19 вересня 2008 року в розмірі 46 183,37 доларів США, з яких: сума боргу за кредитом - 41 168,95 доларів США, сума боргу за процентами - 2 360,80 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 1 010,76 доларів США, пеня за прострочення сплати процентів - 1 642,86 доларів США.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі вчинення правочинів, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на вчинення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від: 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц, у постанові 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16 та у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц.
Вбачається, що у даному грошовому зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, у зв`язку з чим сума, що підлягає сплаті у гривнях повинна визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.
Доводи позивачів про те, що актом про погашення заборгованості від 15 листопада 2019 року до Договору, підписаним директором ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» Свідерським С.С. (кредитором) та ОСОБА_3 (боржником) сторони підтвердили, що боржником сплачена, а кредитором отримана в повному обсязі заборгованість по Договору про погашення заборгованості від 01 листопада 2019 року у розмірі 368 814, 00 грн грн та сторони не мають жодних претензій одна до одної, такі доводи суд відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Судом встановлено, та в свою чергу не заперечується ТОВ «ФК «ПАРУС», те що дійсно ОСОБА_3 сплачувала у 2019 році заборгованість за кредитним договором № 014/17648/6/23241 від 19 вересня 2008 року частково в розмірі 368 814 грн, що підтверджується платіжними квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.1520057435.1 від 12 листопада 2019 року на суму 100 000 грн, № 0.0.1521325195.1 від 13 листопада 2019 на суму 108 000 грн, № 0.0.1522238080.1 від 14 листопада 2019 року на суму 100 000 грн, № 0.0.1522348118.1 від 14 листопада 2019 року на суму 60 814 грн, що в свою чергу у валютному зобов`язанні складає:
100 000 грн / 24,511018 грн (за 1 дол.США)=4079,79 доларів США (станом на 12.11.2019 року);
108 000 грн / 24,461896 грн (за 1 дол.США)=4415,03 доларів США (станом на 13.11.2019 року);
100 000 грн / 24,315588 грн (за 1 дол.США)=4112,59 доларів США (станом на 14.11.2019 року);
60 814 грн / 24,315588 грн (за 1 дол.США)=2501,03 доларів США (станом на 14.11.2019 року).
Таким чином, заборгованість за кредитним договором № 014/17648/6/23241 від 19 вересня 2008 року у валютному зобов`язанні складає 46 183,37-15 108,44 = 31 074,93 доларів США.
Дані обставини були встановлені та не підлягають доказуванню в порядку ст. 82 ЦПК України, під час розгляду заяви позивачів про визнання дублікатів виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню в рамках справи № 6-1150/11, в результаті чого ухвалою суду, яка набрала законної сили було відмовлено у задоволенні заяви, у зв`язку із наявністю заборгованості у боржників.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України»).
За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором від 19 вересня 2008 року, у зв`язку з тим, що доводи позивачів про повне та фактичне виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06 грудня 2010 року у справі № 1648/10 не знайшли свого підтвердження. Позивачі не надали розрахунку, який би беззаперечно підтверджував, що сплачена сума 368 814 грн повністю покрила зобов`язання в обсязі 46 183,37 дол. США, визначеному виконавчим документом.
Разом з тим, ТОВ «ФК «ПАРУС» заперечує дійсність договору про погашення від 01 листопада 2019 року та акту від 15 листопада 2019 року, посилаючись на відсутність оригіналів документів, відсутність директора на момент підписання та неподання доказів повноважень підписанта. 
Позивачі в свою чергу не спростували ці заперечення належними доказами, а лише надали копії документів, які не є беззаперечними для констатації повного припинення зобов`язання.
Крім того, виконавчий лист № 6-1150/1, його дублікати, видані на підставі рішення Третейського суду від 06 грудня 2010 року, не визнавалися у встановленому законом порядку, такими що не підлягають виконанню, навпаки були предметом розгляду у справі № 6-1150/11, в рамках якої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року , яка була залишена постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року без змін, якими у задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_8 про визнання дублікатів виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, відмовлено в повному обсязі, оскільки боржник не виконав свої зобов`язання за вказаним виконавчим листом
Повернення виконавчих документів стягувачу у 2022 році за п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону «Про виконавче провадження» не є тотожним фактичному повному виконанню рішення та не тягне автоматичного припинення зобов`язання чи втрати сили виконавчого листа.
За таких обставин, суд не встановив, що зобов`язання припинене виконанням, проведеним належним чином. Наведені позивачами докази (квитанції, акт, фінансова звітність) не є достатніми для висновку про повне припинення зобов`язання в обсязі, визначеному виконавчим документом.
Вимога про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором є матеріально-правовою і може бути задоволена лише за умови належного доказування повного виконання зобов`язання в спосіб, що виключає подальше примусове стягнення. 
Отже, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги до ТОВ «ФК «ПАРУС» про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором від 19 вересня 2008 року, у зв`язку з повним виконанням.
Стосовно позовних вимог позивачів про зобов`язання приватного виконавця закінчити виконавчі провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.
Відповідно до ст. 5 «Про виконавче провадження» (далі - Закон) приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень. 
Законом України «Про виконавче провадження» ст. 18 передбачено наступні права та обов`язки виконавців, в т.ч. приватних виконавців.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до чинного законодавства в момент отримання виконавчого документа та під час його виконання приватний виконавець згідно п. 2 ст. 18 Закону зобов`язаний: «1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки…».
Законом України «Про виконавчого провадження» п. 1 ст. 39 визначено, що закінчення виконавчого провадження відбувається у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; тощо.
Судове рішення вважається виконаним лише після отримання повідомлення про його виконання в повному обсязі (пункт 10 розділу XIX Наказу Державної судової адміністрації України «Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України» від 20.08.2019 № 814).
Таким чином, оскільки, позивачами не надано приватному виконавцю в якості доказів у даному судовому засіданні, жодних документів, які можуть стати підставою, в рамках визначених ЗУ «Про виконавче провадження», для закінчення виконавчого провадження, то у приватного виконавця Бережного Я.В. не виникло та не виникає законних підстав для закінчення вказаних у позові виконавчих проваджень.
Таким чином вимоги позивачів щодо зобов`язання приватного виконавця закінчити вказані виконавчі провадження не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та є такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись
ст.ст. 3, 8, 21, 24, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,
ст.ст. 1-22, 525, 530, 549, 599, 610-612, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 639, 641, 642, 1048, 1055 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Парус», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором та зобов`язання вчинити дії, залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 

Суддя І. В. Литвинова