Справа № 385/108/26 
Провадження № 2/385/52/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
25.03.2026 року        м. Гайворон
Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Венгрина М. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив :
ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 597791 про надання споживчого кредиту від 06.05.2021, що укладений нею з ТОВ «Слон Кредит» в сумі 50792,70 грн, а також просило стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору та на надання правничої допомоги.
Стислий виклад позицій сторін
позиція позивача
Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.05.2021 між ТОВ «Слон Кредит» і ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту № 597791. На умовах, встановлених Договором ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надало ОСОБА_1 кредит у в розмірі 28750,00 грн строком на 365 днів з кінцевим терміном повернення 06.05.2022 під проценти, а позичальниця зобов`язалась у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи, пені, інші платежі за договором. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало. Відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені Договором. 26.11.2021 було укладено договір № 26-11/2021/13 відповідно до якого ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 597791. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 597791. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідачки за договором № 597791. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №597791 від 06.05.2021 на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 50792,70 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 28750,00 грн, - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 22042,70 грн
Відповідачка ОСОБА_1 у поданому її представницею – адвокаткою Філоненко Я. В. відзиві, просила відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнути з ТОВ «Коллект Центр» судові витрати, що складаються з послуг адвоката 20000,00 грн, вказавши, що всі документи стосовно послуг адвоката будуть надані протягом 5 днів з моменту ухвалення судового рішення. Звернула увагу суду на те, що позивачем до позову не долучено належні та допустимі докази, які б дозволяли підтвердити обставини щодо ідентифікації відповідачки при укладенні кредитного договору. На підтвердження перерахування коштів за кредитним договором відповідачці надано платіжне доручення. Вказане платіжне доручення не може вважатися належним доказом надання відповідачці кредиту на підставі вказаного договору, оскільки не відповідає за формою та змістом вимогам, установленим постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» у відповідній редакції. Надана копія платіжного доручення не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу. В матеріалах справи відсутні докази, що рахунок на який згідно вказаного платіжного доручення здійснювалося перерахування коштів, належить саме ОСОБА_1 . При цьому в кредитному договорі № 597791 від 06.05.2021 не зазначено повних реквізитів банківського рахунку, на який підлягає перерахуванню сума кредиту. Позивач не надав суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок відповідачки на підставі кредитного договору № 597791 від 06.05.2021, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачці. На підтвердження обставин щодо укладення договору ТОВ «Коллект центр» надало копію кредитного договору № 597791 від 06.05.2021, анкети заяви на кредит. У тексті договору зазначено, що він укладений в електронній формі та підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Коллект центр» не надало до суду належних та допустимих доказів надсилання відповідачці електронного повідомлення на укладення електронного договору ТОВ «Слон Кредит», не надано до позову доказів вчинення відповідачкою дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». До позовної заяви ТОВ «Коллект центр» додало довідку про ідентифікацію відповідачки ОСОБА_1 . Проте така довідка складена самим ТОВ «Слон Кредит». Також в окремій заяві просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те, що кредит було надано короткостроково, договір припинив свою дію понад три роки тому, оскільки кредитор мав можливість звернутись до суду в межах позовної даності.
У відповіді на відзив позивач додатково звернув увагу на те, що відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Крім того, ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідачки (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, банківська картка) були використані для укладення Договору від його імені, відповідачкою не надані. Також відповідачкою не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню сторін. Звернув увагу на те, що відповідачка тривалий час частково погашала заборгованість, що свідчить про визнання факту укладення договору, отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Вказав, що ТОВ «Слон Кредит» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція щодо надання кредитних коштів була здійснена ТОВ ФК «Універсальні платіжні рішення» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства. Листом ТОВ ФК «Універсальні платіжні рішення» підтверджено, що 06.05.2021 було перераховано грошові кошти у розмірі 23000,00 грн на картку № НОМЕР_1 , призначення: кошти згідно договору № 597791. Відповідачка вказуючи на недоведеність факту перерахування їй кредитних грошових коштів, будь-яких доказів цьому не надає, при цьому має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мала безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на її банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою вона користується, не надходили.
Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до суду не надходило.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі
Ухвалою судді від 29.01.2026 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
01.02.2026 до суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву та клопотання про застосування строків позовної давності.
06.02.2026 позивачем подано відповідь на відзив та клопотання про поновлення процесуального строку та витребування доказів.
09.02.2026 представницею відповідачки подано заяву щодо клопотання позивача про витребування доказів з проханням відмовити в задоволенні такого.
Ухвалою від 09.02.2026 поновлено позивачу строк подання клопотання про витребування доказів та частково задоволено клопотання про витребування доказів.
12.02.2026 від позивача надійшло заперечення щодо поданого 09.02.2026 стороною відповідача клопотання щодо відмови у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. 
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.
Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.
Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТОВ «Коллект Центр» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідачки ОСОБА_1 , встановив наступне.
Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення
Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів
З договору № 597791 про надання споживчого кредиту від 06.05.2021 (а.с. 7-8), що укладений між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 вбачається, що: 1.1. Укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення електронних даних, направлених Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб сайту/ІТС Товариства; 1.2. На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 1.3. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 28 750,00 грн. Тип кредиту – кредит. 1.4. Строк кредиту 365 днів, з кінцевим терміном повернення 06.05.2022 р. (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього Договору (далі – Графік платежів). 1.5. Тип процентної ставки – фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить:- за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних) (далі — Проценти за перший день користування кредитом);- за вci наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних (далі - Поточні проценти). 1.6. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. 1.7. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає 127,30% річних. 1.8. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 43 751,80 грн. 2.1. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування/утримання: - у розмірі 23 000,00 гривень за реквізитами платіжної картки НОМЕР_2 або іншої платіжної картки, реквізити якої зазначені Споживачем в Особистому кабінеті, або надані Товариству іншим шляхом, в тому числі, через засоби зв`язку;- у розмірі 5 750,00 гривень на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5. Договору. 3.1. Нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4. Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором (Графіком платежів). 3.5. Сплата Процентів за перший день користування кредитом, здійснюється Споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати Процентів за перший день користування кредитом, Споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Споживачу. 5.1. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів. 6.3. У випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф у розмірі 238,63 гривень за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. 6.4. Штрафи за Договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів), нарахованої за порушення Споживачем зобов`язань за цим Договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної Споживачем за цим Договором, і становить: 14375,00 грн.
Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту № 597791 від 06.05.2021, є графік платежів за договором, за яким сторони домовились про погашення кредиту за 12 платежів, кожного 6-го числа місяця, з 06.05.2021 по 06.05.2022, по 3636,00 грн кожен, за виключенням останнього, останній – 3755,80 грн (а.с. 9).
Вищезазначені кредитний договір та додаток №1 до договору підписано відповідачкою ОСОБА_1 з використанням одноразового ідентифікатора «А201» 06.05.2021 о 18:24.
З паспорта споживчого кредиту (а.с. 68) вбачається, що з таким 06.05.2021 о 18:24 ознайомлена ОСОБА_1 , шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором А201.
Відповідно до листа ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 22.10.2025 № 2646_251022134938, таким підтверджено успішність операції з перерахування коштів в сумі 23000,00 грн на картку НОМЕР_1 , номер трансакції в систему НОМЕР_3 , призначення платежу – зарахування 23000,00 грн на карту НОМЕР_1 06.05.2021 о 01:21. Вказано, що переказ здійснено на підставі договору з ТОВ «Слон Кредит» на переказ коштів (а.с. 14).
З листа ТОВ «Акцент-Банк» від 18.03.2026 та долученої до нього виписки за рахунком (а.с. 125, 127-129) вбачається, що картка № НОМЕР_4 емітована на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), фінансовий номер телефону НОМЕР_6 та 06.05.2021 о 18:29 на даний рахунок було отримано кошти в сумі 23000,00 грн.
26.11.2021 було укладено договір факторингу № 26-11/2021/13 (а.с. 18-22) відповідно до якого ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Відповідно до п. 6.1.4 цього договору право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру боржників та Акту приймання документації, визначеної п. 8.2 даного договору. Згідно п. 8.2 договору – факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним актом приймання-передачі.
З платіжного доручення № 306360000 від 29.11.2021 (а.с. 27) вбачається, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» сплатило ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" 1426646,32 грн за договором факторингу 26-11/2021.
З акту приймання реєстру боржників за договором факторингу № 26-11/2021/13 від 26.11.2021 (а.с. 28), акту приймання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 26-11/2021/13 від 26.11.2021 (а.с. 29) вбачається, що такі підписані сторонами ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 26.11.2021.
З акту прийому-передачі документації боржників (а.с. 30-34) вбачається, що такі підписані сторонами ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 26.11.2021 згідно п. 8.2 договору № 26-11/2021/13 від 26.11.2021.
З реєстру боржників до договору факторингу № 26-11/2021/13 від 26.11.2021 (а.с. 35-37) та витягу з нього (а.с. 38) вбачається, що за № 146 в такому включено відомості про договір № 597791 з ОСОБА_1 , сума заборгованості 40013,42 грн.
10.01.2023 було укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 (а.с. 39-43), відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Згідно п. 5.2 договору права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному вигляді).
З акту приймання-передачі реєстру боржників за договором відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с. 51) та акту приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді за договором відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с. 52) вбачається, що такі підписані сторонами ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» і ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10.01.2023.
З реєстру боржників до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с. 53-55) та витягу з нього (а.с. 56) вбачається, що за № 21609 в такому включено відомості про договір № 597791 з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 50792,70 грн.
Аналізуючи надані докази суд вказує таке.
Суд звертає увагу на те, що договір та додаток до нього містять анкетні, паспортні дані ОСОБА_1 , РНОКПП, адресу проживання, номери телефону, в тому числі НОМЕР_6 . Суд вважає, що такі могли бути повідомленими саме відповідачкою при укладенні кредитного договору, а тому у суду відсутні сумніви, що такий договір укладено саме відповідачкою.
Підписання кредитного договору, додатку до нього та паспорта споживчого кредиту з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідає Закону України «Про електронну комерцію».
При цьому відповідачка у відзиві не заперечувала щодо укладення кредитного договору, водночас покликалась на ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження такого факту, клопотань про витребування оригіналу договору, призначення відповідної експертизи, тощо, не подавала, тобто факт укладення такого не спростувала, що є її процесуальним обов`язком.
Таким чином суд вважає доведеним позивачем належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та умови такого.
Надання для ознайомлення відповідачці паспорта споживчого кредиту суд вважає виконанням первісним кредитором переддоговірного зобов`язання, визначеного Законом України «Про споживче кредитування».
Аналізуючи такі докази як лист ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 22.10.2025 № 2646_251022134938 та лист ТОВ «Акцент-Банк» від 18.03.2026 з долученою до нього випискою за рахунком, суд вважає такі належними та допустимими, які в своїй сукупності доводять факт надання первісним кредитором відповідачці ОСОБА_1 кредитних коштів, чого відповідачка не спростувала.
При цьому суд звертає увагу, що інформація у виписці по рахунку та відповіді банку відповідають інформації у листі ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 22.10.2025 - щодо перерахування коштів в сумі 23000,00 грн, як це також визначено в умовах кредитного договору, номеру картки ОСОБА_1 , яка вказана нею в кредитному договорі для отримання кредитних коштів, даті та часу отримання коштів - 06.05.2021 о 18:29. 
Суд бере до уваги, що у постанові від 15.06.2023 у справі № 910/15023/21 Верховний Суд відзначив, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц).
Таким чином суд відхиляє покликання відповідачки на недоведеність надання їй первісним кредитором кредитних коштів, які спростовуються дослідженими доказами та вважає доведеним надання ТОВ «Слон Кредит» відповідачці ОСОБА_1 кредитних коштів, відповідно до умов кредитного договору. 
Одночасно, суд не бере до уваги Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Слон Кредит» (а.с. 69-72), оскільки відсутні докази підписання їх відповідачкою, а отже неможливо стверджувати, що саме їх розуміла та з ними була ознайомлена відповідачка при укладенні кредитного договору.
Аналізуючи договір факторингу № 26-11/2021/13 між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а також договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», долучені до них реєстри боржників, акти прийому передачі, суд вважає доведеним факт переходу права вимоги за договором № 597791 про надання споживчого кредиту від 06.05.2021, що укладений між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 від ТОВ «Слон Кредит» до позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».
З розрахунків заборгованості, що виконані ТОВ «Слон Кредит» (а.с. 15), ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 16), ТОВ «Коллект Центр» (а.с. 17) вбачається, що ТОВ «Слон Кредит» нараховувало проценти з 07.06.2021 та заборгованість відповідачки станом на 26.11.2021 становила 40013,42 грн, з яких 23000,00 грн – за кредитом, 5750,00 грн по відсотках за перший день користування, 11263,42 по відсотках на дату продажу;ТОВ «Вердикт Капітал» продовжувало нарахування процентів з 26.11.2021 по 05.05.2022 (161 день), нарахувало за цей період 10779,28 грн процентів, загальний розмір заборгованості за кредитом – 5079270 грн, з яких 28750,00 грн за тілом кредиту, 22042,70 грн – за процентами; ТОВ «Коллект Центр» нарахувань по кредиту не здійснювало.
Суд звертає увагу, що розрахунки здійснені відповідно до умов кредитного договору (сума кредиту: 28750,00 грн, строк кредиту 365 днів, до 06.05.2022 (включно). Процентна ставка за користування коштами кредиту: за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних), - за вci наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування/утримання: - у розмірі 23000,00 гривень за реквізитами платіжної картки НОМЕР_2 або іншої платіжної картки, реквізити якої зазначені Споживачем в Особистому кабінеті, або надані Товариству іншим шляхом, в тому числі, через засоби зв`язку; - у розмірі 5750,00 гривень на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5. Договору). При цьому суд враховує, що в розрахунку станом на 26.11.2021, що здійснений ТОВ «Слон Кредит» (а.с. 15) наявна описка, оскільки замість тіла кредиту 28750,00 грн вказано тіло кредиту 23000,00 грн та проценти за перший день 5750,00 грн. Такий недолік виправлено в наступних розрахунках за період з 26.11.2021 по 05.05.2022 та надалі (а.с. 16, 17), де тіло кредиту вказано 28750,00 грн та відсутня сума процентів за перший день.
Таким чином суд, перевіривши надані розрахунки, з такими погоджується і зауважує, що відповідачка заперечень проти розрахунку чи контррозрахунку не подала.
З досліджених судом доказів, які суд вважає належними та допустимими, суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору, перерахування первісним кредитором коштів відповідачці на виконання його умов, невиконання відповідачкою умов щодо повернення кредиту та сплати процентів, перехід до позивача права вимоги за даним кредитним договором.
Таким чином суд доходить висновку про підставність позову та можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Слід вказати, що статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Щодо поданої стороною відповідача заяви про застосування строків позовної давності суд вказує на таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Згідно положення ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.
Суд вказує, що кредитний договір № 597791 не містить положень про збільшення тривалості позовної давності. 
Відповідно до частини першої, п`ятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
ВП ВС в постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.
Пунктом 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктами 12-14 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.
24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні» з 05:30 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та тривав на час звернення позивача до суду з позовом (27.01.2026).
Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Отже, строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2020 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупинені до скасування правового режиму воєнного стану.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
У подальшому відповідно до Указів Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і діє на цей час.
Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-IXвнесено зміни до Цивільного кодексу України, зокрема, до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», яким визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Вказаний Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Закон України № 4434-ІХ від 14 травня 2025 року «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким виключено пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» щодо призупинення строків позовної давності, набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 04 вересня 2025 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився, що тривало до 04 вересня 2025 року.
Після 04 вересня 2025 року почали діяти строки позовної давності на підставі Закону № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності.
Таким чином, позовна давність щодо заявлених позовних вимог внаслідок його продовження на строк дії карантину та воєнного стану (до 29 січня 2024 року) й подальшого (з 30 січня 2024 року) зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану не є пропущеною.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22) звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верхового Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129)).
Таким чином заява ОСОБА_1 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності задоволенню не підлягає.
Враховуючи зазначені вище обставини, вказані суми заборгованості підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Розподіл судових витрат
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
За змістом ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн, які відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 гривень.
За ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.
Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 16000,00 грн подав договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 (а.с. 60-62), що укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс», в якому визначено, що вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору; прайс-лист АО "Лігал Ассістанс", де визначена вартість усіх видів послуг (а.с. 64-65); заявку на надання юридичної допомоги № 1805 від 01.12.2025 на суму 16000,00 грн та витяг з акта № 17 від 31.12.2025 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025, згідно з якими АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» погодили надання таких послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 : надання усної консультації (2 год) - 4000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (4 год) - 12000 грн (а.с. 67). 
Суд враховує, що компенсації підлягають не тільки вже понесені стороною витрати, а і витрати, які вона має здійснити у майбутньому в силу досягнутих домовленостей з адвокатом.
Таким чином суд вважає, що позивач довів розмір витрат на правничу допомогу.
Відповідачка клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу не подавав.
Суд виходить з того, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
З урахуванням критерію пропорційності до предмета спору, з урахуванням ціни позову, яка становить 50792,70 грн, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн є завищеними та не достатньо обґрунтованими і стягнення витрат в розмірі 6000,00 грн, з врахуванням викладеного, є розумним, співмірним в цій справі.
Керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України, 
ухвалив:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306; код ЄДРПОУ 44276926) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 50792,70 грн заборгованості за договором № 597791 про надання споживчого кредиту від 06.05.2021, з яких: 28750,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 22042,70 грн заборгованість за процентами, 2662,40 грн сплаченого судового збору та 6000,00 грн витрат на правничу допомогу, а всього 59455 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн 10 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 25.03.2026.

Суддя:   М.  В.  ВЕНГРИН 

Дата документу 25.03.2026