Справа № 461/9069/23 Головуючий у 1 інстанції: Кротова О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2942/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Костюк С.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 серпня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2023 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.
Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за траншем №G02.10701.007749270 від 16.03.2021 у розмірі 101788,02 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 1929,73 грн. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
14 липня 2025 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року. В обгрунтування заяви покликається на те, що при ухваленні заочного рішення суд першої інстанції не з`ясував наявність в позивача права на дострокове повернення кредиту у повному обсязі, не врахував, що сплачена відповідачкою сума комісії мала бути зарахована на погашення заборгованості за кредитним договором, а також розглянув справу з порушенням правил територіальної підсудності. Ні позовної заяви разом з ухвалою про відкриття провадження у справі, ні судових повісток, ні заочного рішення відповідачка засобами поштового зв`язку не отримувала та про його існування рішення дізналась з постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Звертає увагу на те, що лише 27 червня 2025 року відповідачка уклала договір про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Ворон Артемом Ігоровичем, який 09 липня 2025 року ознайомився з оскаржуваним заочним рішенням суду та 14 липня 2025 року звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду та його скасування. Вважає, що вказані обставини свідчать про поважність пропуску строків для звернення із заявою про перегляд заочного рішення, а тому підлягають поновленню.
З наведених підстав просить поновити пропущений процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, скасувати заочне рішення суду та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 08 серпня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Ворона Артема Ігоровича про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено.
Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Ворона Артема Ігоровича про перегляд заочного рішення у цивільній справі №461/9069/23 від 13 грудня 2023 року за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - залишено без розгляду. 
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необгрунтованою внаслідок неповноти та неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок не правильного дослідження та оцінки з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що  суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заочне рішення надсилалось ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на її зареєстровану адресу місця проживання, та у поштовому відправленні наявна відмітка про вручення судового рішення за вказаною адресою 24.01.2024 року, оскільки будь-яких даних про особисте вручення під власний підпис безпосередньо відповідачці таке повідомлення не містить. Вважає, що судом відмовлено у клопотанні про поновлення пропущеного строку з підстав надмірного формалізму, а докази та обґрунтування в заяві про перегляд заочного рішення є істотними для ухвалення законного рішення суду. Залишаючи без розгляду заяву про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції позбавив відповідачку права доступу до правосуддя, що гарантоване їй статтею 6 Конвенції з прав людини. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою не наведено поважних причин пропуску процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, а тому посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20, залишив заяву без розгляду на підставі частини 2 статті 126 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2023 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.
Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за траншем №G02.10701.007749270 від 16.03.2021 у розмірі 101788,02 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 1929,73 грн. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
14 липня 2025 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 звернувся з заявою про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року, в якій просив скасувати заочне рішення, а також поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що оскаржуване заочне рішення відповідачка не отримувала, про таке дізналася від приватного виконавця, та лише після ознайомлення її адвоката Ворона Артема Ігоровича з матеріалами справи та змістом заочного рішення, яке мало місце 09 липня 2025 року, в межах двадцятиденного строку, звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Згідно із ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2024 року у справі № 140/9165/23 зробив правовий висновок, відповідно до якого питання поновлення пропущених процесуальних строків вирішується судом в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Найпоширенішими підставами, за яких може бути поновлений пропущений строк звернення до суду, є, зокрема, форс-мажорні обставини або такі, що перебували поза контролем особи (аварії, катастрофи, природні явища) та інші об`єктивні причини, що не залежали від її волі (тяжка хвороба, неправомірні дії інших осіб тощо). Водночас, у випадку, коли позивачем не наведено обґрунтованих аргументів та переконливих доказів, які могли б свідчити про об`єктивну неможливість вчинення ним всіх необхідних і можливих дій щодо реалізації процесуальних прав у передбачені процесуальним законом строки, застосування судами передбачених законом наслідків пропущення строків звернення до суду, не є порушенням права особи на доступ до суду. 
Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).
Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).
Отже, законодавець встановив обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.
Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.
Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.
Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).
Відступаючи від висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 вказала та те, що:
- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
З матеріалів справи вбачається, що копію заочного рішення ОСОБА_1 отримала 24 січня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а із заявою про перегляд заочного рішення звернулася 14 липня 2025 року.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ухваленого 13 грудня 2023 року, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідачка заочне рішення суду засобами поштового зв`язку не отримувала, дізналась про рішення від приватного виконавця та 27 червня 2025 року звернулася до адвоката для отримання професійної правничої допомоги, зазначив, що заява про перегляд заочного рішення подана до суду 14 липня 2025 року, тобто в межах строку, передбаченого статтею 284 ЦПК України. 
Відмовляючи в поновленні процесуального строку та залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, суд першої інстанції вірно виходив, зокрема, з відсутності поважних причин, які перешкоджали відповідачці звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заочне рішення надсилалось відповідачці рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на її зареєстровану у встановленому законом порядку адресу місця проживання, яким є АДРЕСА_1 , у поштовому відправленні наявна відмітка про вручення судового рішення за вищевказаною адресою, а тому днем вручення відповідачці заочного рішення суду є саме 24 січня 2024 року. 
Суд першої інстанції вірно звернув увагу й на ту обставину, що в заяві про перегляд заочного рішення також зазначена адреса відповідачки АДРЕСА_1 , що спростовує доводи ОСОБА_1 про неотримання нею заочного рішення суду засобами поштового зв`язку.
Отже, суд першої інстанції, не встановивши поважних причин пропуску строку звернення ОСОБА_1 із заявою про перегляд заочного рішення, правильно залишив її без розгляду на підставі частини 2 статті 126 ЦПК України.
Установивши відсутність у ОСОБА_1 поважних причин пропуску строк для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені частиною третьою статті 284 ЦПК України, з дня отримання тексту заочного рішення та відсутність підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, суд першої інстанції, з яким погоджується й колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 звернула увагу на те, що право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання відповідачем порядку попереднього звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, у тому числі з урахуванням визначених процесуальним законом строків. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 08 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 06.04.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк