ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року	Львів	Справа № 500/3173/25 пров. № А/857/31239/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,
на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року (суддя – Мірінович У.А., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення– 01 липня 2025 року),
в адміністративній справі №500/3173/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У травні 2025 року позивач звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області області (далі- відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі- відповідач-2), в якому, просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №192650000536 від 05.05.2025 про відмову у переході ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 22.11.1993 по 20.11.2023 в органах податкової служби до стажу державної служби; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на інший вид пенсії пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та здійснити нарахування (перерахунок) та виплату такої пенсії з 28.04.2025 з урахуванням довідок про складові заробітної плати від 25.04.2025 №235/5/19-00-10-31 та №234/5/19-00-10-31, виданих Головним управлінням ДПС у Тернопільській області.
Відповідачі позовних вимог не визнали, в суді першої інстанції кожен подав окремий відзив на позовну заяву. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №192650000536 від 05.05.2025 «Про часткову відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.04.2025 про переведення на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», з урахуванням висновків суду, зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи з 22.11.1993 по 01.05.2016 в органах державної податкової служби. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач-2 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідністю обставинам справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що за даними трудової книжки позивач працювала на різних посадах в органах податкової інспекції. Робота на зазначених посадах не зараховується до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, оскільки посади державних службовців віднесені до відповідних категорій здійснюється відповідно до ст. 25 Закону України «Про державну службу». Звертає увагу апелянт на те, що посади працівників органів державної податкової служби цією статтею не передбачені. На день набрання чинності Законом № 889 (1 травня 2016 року) позивач не має 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та винести рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України у Тернопільській області як одержувач пенсії по інвалідності 2 групи пов`язаної із аварією на ЧАЕС.
28.04.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області із заявою про перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». До заяви про перерахунок пенсії, серед іншого, позивач додала довідки, видані Головним управлінням ДПС у Тернопільській області від 25.04.2025: №235/5/19-00-10-31 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2025 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за квітень 2024 року та №234/5/19-00-10-31 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби за березень 2025 року (а.с.6). 
Вказана заява відповідно до екстериторіального принципу розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області. Рішенням Головного управління Пенсійного Фонду у Львівській області від 05.05.2025 №192650000536 відмовлено позивачу у переведенні на інший вид пенсії у зв`язку з відсутністю підстав для такого переведення (а.с.23). 
У вказаному рішенні відповідач зазначив, що у позивача відсутній відповідний стаж державної служби, з огляду на те, що посада державного податкового інспектора не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу». 
Вважаючи рішення відповідача-2 про відмову у переведенні на пенсію протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ).
З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, згідно з пунктом 2 розділу ХІ якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно із пунктами 10 - 12 розділу ХІ Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18.
Крім цього, суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 10.07.2018, справа № 591/6970/16-а про те, що після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Зі змісту трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08.07.1986 видно, що позивач з 22.11.1993 по 20.11.2023 (більше 20 років) працювала на різних посадах в органах державної податкової служби, посаду в цій службі обіймала і станом на 01.05.2016 (а.с.7-зв.14). В матеріалах трудової книжки містяться наступні записи про роботу позивача за спірні періоди: 
22.11.1993 - прийнята на посаду старшого державного податкового інспектора відділу зборів і стягнень з фізичних осіб в Державну податкову інспекцію по Чортківському району;
01.10.1994 - присвоєно персональне звання інспектор податкової служби 19 рангу;
20.12.1994 - переведена на посаду головного державного податкового інспектора;
20.02.1995 - прийняла присягу державного службовця;
26.11.1996 - переведена на посаду головного державного податкового ревізора- інспектора відділу справляння податків з фізичних осіб у Державну податкову адміністрацію у Чортківському районі;
03.11.1997 - присвоєно персональне звання інспектора податкової служби 2 рангу;
17.02.1998 - Державна податкова адміністрація у Чортківському районі перейменована в Державну податкову інспекцію у Чортківському районі;
10.04.1998 - призначено на посаду державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування фізичних осіб;
01.11.2001 - присвоєно персональне звання інспектор податкової служби 1 рангу;
20.08.2003 - призначено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування фізичних осіб;
01.08.2004 - призначено в порядку переводу на посаду старшого державного податкового інспектора сектору організаційно-розпорядчої роботи;
01.02.2005 - переведена посаду державного податкового інспектора відділу автоматизацій процесів оподаткування сектору обробки та ведення податкових документів платників податків;
01.09.2005 - призначена на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку та звітності;
31.03.2006 - звільнена в порядку переводу;
03.04.2006 - призначена в порядку переводу на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку та звітності сектору обробки та ведення податкових документів платників податків в ДПІ у Чортківському районі;
03.09.2006 - переведена на посаду завідувача сектору обробки та ведення податкових документів відділу обліку і звітності;
01.09.2006 - присвоєно персональне звання радник податкової служби 3 рангу;
01.08.2007 - переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу інформатизації процесів оподаткування у ДПІ у Чортківському районі Тернопільської області ДПС;
01.03.2012 - призначена в порядку переведення на посаду головного державного податкового інспектора із забезпечення доступу до публічної інформації та розгляду звернень громадян в Чортківське ОДПІ ГУ Міндоходів в Тернопільській області;
01.07.2013 - присвоєно 12 ранг державного службовця;
01.01.2014 - присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи 3 рангу;
08.07.2014 - переведена на посаду завідувача сектору обслуговування платників податків Чортківської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області;
12.01.2015 – переведена на посаду головного державного інспектора відділу реєстрації платників та електронних сервісів у Чортківську ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області;
27.02.2015 - переведена на посаду головного державного інспектора координаційно-моніторингового відділу;
18.02.2016 – у зв`язку із реорганізацією переведена на посаду державного інспектора відділу моніторингу доходів та обліково-звітних систем;
02.11.2016 - у зв`язку із реорганізацією переведена на посаду головного державного інспектора відділу обслуговування платників;
01.11.2018 - звільнена з посади головного державного інспектора відділу обслуговування платників в порядку переведення в ГУ ДФС у Тернопільській області;
02.11.2018 - призначена в порядку переведення на посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Чортківського управління ГУ ДФС у Тернопільській області;
16.09.2019 - звільнена з роботи у порядку переведення;
02.11.2018 - призначена в порядку переведення на посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Чортківського управління;
16.09.2019 звільнена з роботи у порядку переведення;
17.09.2019 - призначена в порядку старшого державного інспектора Чортківської ДПІ;
17.09.2019 - присвоєно 6 ранг державного службовця;
24.09.2020 переведено на посаду старшого державного інспектора Чортківської ДПІ;
20.01.2021 - звільнена у порядку переведення;
21.01.2021 - призначена у порядку переведення на посаду старшого державного інспектора Чортківської ДПІ;
07.06.2023 - припинено державну службу та звільнено за згодою сторін;
08.06.2023 - призначена на посаду головного державного інспектора Чортківської ДПІ;
20.11.2023 - припинено державну службу та звільнено за згодою сторін. 
Статтею 37 Закону № 3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Судом вірно враховано, що спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII (далі - Закон № 509-XII).
Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону № 509-XII, правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України Про державну службу.
Згідно ч.7 ст. 15 Закону № 509-XII посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.
Відповідно до ч.8 ст.15 Закону №509-XII посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Статтею 6 Закону № 509-XII передбачено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Пунктом 8 розділу ХІ Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Також судом вірно враховано, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283) (вказаний правовий висновок відображено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №735/939/17).
Згідно пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Таким чином, Законом № 889-VIII, так і нормами раніше чинних Законів № 3723-XII, № 509-ХІІ та Порядку № 283 було передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач у період з 22.11.1993 по 20.11.2023 безперервно працювала в органах державної податкової служби, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики) та одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, тому всі періоди роботи (служби) позивача на посадах в органах податкової служби підлягають до зарахування до стажу державної служби.
Щодо доводів апелянта (відповідача-2) про те, що обіймані позивачем посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, оскільки їй як посадовій особі контролюючих органів присвоювались спеціальні звання, а не ранги державної служби, то колегія суддів вважає такі безпідставними, з врахуванням наступного.
Пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».
При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Відповідно до пунктів 343.1 - 343.2 статті 343 ПК України посадовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової служби; державний радник податкової служби I рангу; державний радник податкової служби II рангу; державний радник податкової служби III рангу; радник податкової служби I рангу; радник податкової служби II рангу; радник податкової служби III рангу; інспектор податкової служби I рангу; інспектор податкової служби II рангу; інспектор податкової служби III рангу; інспектор податкової служби IV рангу; молодший інспектор податкової служби.
Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.
У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.
Так, зі змісту трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 08.07.1986 видно, що за спірні періоди їй присвоювались спеціальні звання.
Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати, визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 № 839, що був чинним до 16.10.2020 (далі - Порядок № 839).
Згідно з пунктом 9 Порядку № 839, посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.
Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 839 до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі - Постанова № 306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
Таким чином, посадові особи контролюючих органів, в цьому випадку - податкового органу, віднесені до державних службовців з певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.
Тобто спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою № 306.
Враховуючи вищенаведене, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Крім цього, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 22.10.2013 у справі № 21-340а13, про те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Також у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 465/7218/16-а та від 13.12.2018 у справі № 539/1855/17 зазначено, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями статті 344 ПК України та Порядку № 283.
Враховуючи вищенаведені обставини справи та норми законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що період роботи позивача на посадах в органах державної податкової служби, а саме з 22.11.1993 по 01.05.2016, повинен бути зарахований до стажу державної служби для призначення пенсії за Законом України «Про державну службу».
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у відповідній частині та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування в цій частині не вбачається. 
Колегія суддів також враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог не оскаржене позивачем в апеляційному порядку, а тому за правилами статті 308 КАС України у цій частині рішення суду апеляційному перегляду не підлягає. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення. 
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року в адміністративній справі №500/3173/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська