ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 546/145/23
провадження № 61-12309св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області 
від 21 серпня 2023 року під головуванням судді Зіненка Ю. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2024 року у складі колегії суддів: 
Чумак О. В., Пилипчук Л. І., Триголова В. М. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро» до Фермерського господарства «Укр Юр Агро», ОСОБА_1 , третя особа - державний реєстратор Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Крамар Вікторія Вікторівна, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро» (далі - ТОВ «Бурат-Агро») звернувся до суду з позовом в якому просило: 
- усунути ТОВ «Бурат-Агро» перешкоди у користуванні земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 4,62 га, кадастровий номер 5324285400:00:007:0039, яка розташована на території Федіївської сільської ради Полтавського району Полтавської області шляхом витребування її з незаконного володіння Фермерського господарства «Укр Юр Агро» (далі - «Укр Юр Агро») та повернути у користування (оренду) ТОВ «Бурат-Агро»;
- скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар В. В. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, індексний номер: 57829846 
від 23 квітня 2021 року, номер запису про інше речове право: 41666990 та припинити (визнати відсутнім) право оренди ФГ «Укр Юр Агро» на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,62 га, кадастровий номер 5324285400:00:007:0039, яка розташована на території Федіївської сільської ради Полтавського району Полтавської області, яке виникло на підставі договору оренди землі від 17 березня 2021 року № б/н, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Укр Юр Агро».
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 01 січня 2009 року ТОВ «Бурат-Агро» та ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , уклали договір оренди землі, згідно якого ОСОБА_2 передав, а ТОВ «Бурат-Агро» прийняло в оренду строком на 15 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,62 га, яка розташована на території Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області. 
Договір був зареєстрований у Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК 07 грудня 2012 року за № 532420004002779. Вказана земельна ділянка передана ОСОБА_2 ТОВ «Бурат Агро» за актом приймання-передачі земельної ділянки від 01 січня 2009 року. Згідно пункту 8 договору оренди він укладений на 15 років. Зважаючи на те, що договір оренди набув чинності 
15 березня 2012 року строк його дії до 15 березня 2027 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадщину після нього прийняла ОСОБА_1 та отримала свідоцтво про право на спадщину.
У 2022 році позивачу стало відомо про наявність оскарженого договору оренди землі від 17 березня 2021 року, який ніби-то укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Укр Юр Агро» щодо спірної земельної ділянки строком до 17 березня 2028 року. Зазначений договір зареєстрований реєстратором Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар В. В. 23 квітня 2021 року. 
Позивач зазначає, що ОСОБА_2 не міг укласти із ФГ «Укр Юр Агро» оскаржуваний договір оренди 17 березня 2021 року, адже помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Решетилівський районний суд Полтавської області Рішенням від 21 серпня 2023 року позовні вимоги задовольнив.
Усунув ТОВ «Бурат-Агро» перешкоди у користуванні земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 4,62 га, кадастровий номер 5324285400:00:007:0039, яка розташована на території Федіївської сільської ради Полтавського району Полтавської області шляхом витребування її з незаконного володіння ФГ «Укр Юр Агро».
Зобов`язав ФГ «Укр Юр Агро» повернути ТОВ «Бурат-Агро» земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,62 га, кадастровий номер 5324285400:00:007:0039, яка розташована на території Федіївської сільської ради Полтавського району Полтавської області.
Скасував рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар В. В. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, індексний номер: 57829846 
від 23 квітня 2021 року, номер запису про інше речове право: 41666990 та припинив право оренди ФГ «Укр Юр Агро» на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,62 га, кадастровий номер 5324285400:00:007:0039, яка розташована на території Федіївської сільської ради Полтавського району Полтавської області, яке виникло на підставі договору оренди землі від 17 березня 2021 року № б/н, який був укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Укр Юр Агро».
Полтавський апеляційний суд постановою від 23 липня 2024 року апеляційну скаргу ФГ «Укр Юр Агро» задовольнив частково.
Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 21 серпня 
2023 року в частині зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації скасував. 
Ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову у цій частині.
В іншій частині рішення Решетилівського районного суду Полтавської області 
від 21 серпня 2023 року залишив без змін.
Задовольняючи позовні вимоги в частині усунення позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом її витребування від відповідача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, вважав, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача незаконно з огляду на те, що договір оренди між ФГ «Укр Юр Агро» та ОСОБА_2 від 17 березня 2021 року є неукладеним, адже ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд апеляційної інстанції також вказав, що укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Бурат-Агро» договір оренди від 01 січня 2009 року сторонами не оспорювався, спорів щодо його неналежного виконання, припинення чи розірвання на час його дії не виникало, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування між сторонами правовідносин, які виникли з договору оренди земельної ділянки, строк дії якого закінчується 15 березня 2027 року.
Додатково апеляційний суд зазначав, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права, а тому рішення місцевого суду в частині скасування рішення державного реєстратора підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в цій частині у задоволенні позову.
Також апеляційний суд вважав, що місцевий суд помилково визначив спосіб захисту порушеного права позивача, зобов`язавши відповідача повернути ТОВ «Бурат-Агро» земельну ділянку, приймаючи до уваги те, що позивач звертався з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом витребування її з незаконного володіння ФГ «Укр Юр Агро». Вказана вимога була розглянута та обґрунтовано задоволена судом, тому підстави для покладення на відповідача зобов`язання повернути земельну ділянку відсутні.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У поданій у вересні 2024 року до Верховного Суду касаційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокатка Говорова С. Л. просила рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 21 серпня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2024 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Наведені у касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Представник заявниці зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 346/2946/16-ц, від 05 жовтня 2020 року у справі № 607/2905/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 608/687/19, від 15 січня 2020 року у справі 
№ 322/1178/17 та від 10 січня 2024 року у справі № 916/1042/22.
Касаційна скарга мітить посилання на ту обставину, що під час розгляду справи у суді першої інстанції був порушений принцип змагальності, оскільки 21 серпня 2024 року представник ФГ «Укр Юр Агро» у судове засідання не з`явилася, на електронну пошту суду 21 серпня 2024 року надіслала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що перебувала у відпустці за межами Полтавської області, однак суд розглянув справу без участі представника відповідача.
Також суди не дослідили докази, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки належним чином не з`ясували, яка саме земельна ділянка є предметом договору оренди землі від 01 січня 2009 року та яким чином ОСОБА_2 міг підписати цей договір оренди, чи перебувала у користуванні ФГ «Укр Юр Агро» земельна ділянка, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта РЗ № 652549 та на яких підставах він набув право власності земельну ділянку з кадастровим номером 5324285400:00:007:0039.
Касаційна скарга містить арґумент про те, що суди допустили помилку в ідентифікації земельної ділянки, яка є предметом розгляду, адже земельна ділянка, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта РЗ № 652549 має кадастровий номер 5324285400:00:007:0039 та не перебувала у користуванні позивача і не взяли до уваги належний та допустимий доказ - Витяг із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 січня 2022 року № НВ-53001173262022, а тому помилково вважали, що права позивача порушені.
Представник заявника зазначає, що до суду апеляційної інстанції було заявлене клопотання про поновлення строків для подачі доказів, яке було викладене у поясненнях від 14 травня 2024 року, але суд це клопотання не вирішив.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У жовтні 2024 року представник ТОВ «Бурат-Агро» генеральний директор Семенчук О. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу в якому просив у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а оскаржене судове рішення залишити без змін.
Представник позивача вказує, що суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права, адже представник ФГ «Укр Юр Агро» не з`являвся у судове засідання два рази, а місцевий суд правильно надав оцінку такій поведінці.
Належна померлому ОСОБА_2 на підставі державного акта РЗ № 652549 земельна ділянка має кадастровий номер 5324285400:00:007:0039 за яку він і отримував орендну плату, отже висновки судів правильні, а доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 16 вересня 2024 року відкрив провадження у цій справі та витребував справу із Решетилівського районного суду Полтавської області.
Справа № 546/145/23 надійшла до Верховного Суду 26 вересня 2024 року.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії РЗ 
№ 652549 ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 4,62 га, яка розташована на території Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (а. с. 14, том 1).
01 січня 2009 року ОСОБА_2 та ТОВ «Бурат-Агро», в особі директора Дяченка Г. М., уклали договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 4,62 га, яка розташована на території Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (а. с. 15, 16, том 1). 
Відповідно до пункту 8 цього договору, договір укладений на 15 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. 
Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Решетилівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинений запис від 15 березня 2012 року за 
№ 532420004002779 (а. с. 16 (зворотня сторона), том 1).
Суди встановили, що під час укладення цього договору сторони погодили його умови, у тому числі щодо зміни умов договору і припинення його дії. Так, згідно із пунктом 37 дія договору припиняється: у разі закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність тощо. Відповідно до пункту 38 дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (п. 39 договору). Згідно пункту 40 цього договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2009 року, який підписаний сторонами договору, орендодавець в особі ОСОБА_2 передає, а орендар - ТОВ «Бурат -Агро» в особі директора 
Дяченка Г. М. приймає земельну ділянку загальною площею 4,62 га, яка розташована на території Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (а. с. 17, том 1).
З витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку суди встановили, що земельна ділянка загальною площею 4,62 га, яка розташована на території Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області має кадастровий номер 5324285400:00:007:0039 (а. с. 21, том 1). Ця земельна ділянка, відповідно до опису меж, межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 , 
Федіївською сільською радою, ОСОБА_4 (а. с. 22 (зворотня сторона), том 1).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 вересня 2011 року, яке було видане державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Федію Г. М. у порядку спадкування після смерті дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , належала земельна ділянка площею 4,62 га, яка розташована на території Федіївської сільської ради Решетилівського району, та належала померлій на підставі державного акта про право приватної власності на землю серії РЗ № 652548, виданого Решетилівської райдержадміністрацією 10 квітня 2002 року (а. с. 51, 52, том 1).
Місцевий суд встановив, що відповідно до спадкової справи № 185/2021, витребуваної судом, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 44 (зворотня сторона), том 1).
Спадкоємцем належної померлому ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 4,62 га, кадастровий номер 5324285400:00:007:0039, яка розташована на території Решетилівської ОТГ (раніше - територія Федіївської сільської ради) Полтавського (раніше Решетилівського) району Полтавської області є його дочка ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі (а. с. 73, том 1).
17 березня 2021 року орендодавець ОСОБА_2 та орендар ФГ «Укр Юр Агро» в особі голови П`явки Ю. О. уклали договір оренди землі, відповідно до пунктів 1, 2 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 4,62 га, кадастровий номер 5324285400:00:007:0039, для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Договір укладений на сім років (пункт 8 договору) (а. с. 106-111, том 1).
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 17 червня 2022 року, суди встановили що 17 березня 2021 року між відповідачем ФГ «Укр Юр Агро» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди землі № 123 терміном на 7 років щодо земельної ділянки кадастровий номер 5324285400:00:007:0039, номер запису про інше речове право - 41666990. Цей запис був здійснений на підставі рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57829846 від 23 квітня 2021 року 
(а. с. 23, том 1).
Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію іншого речового права (а. с. 112, том 1).
На підтвердження користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5324285400:00:007:0039 позивач надав копії подорожніх листів за 2016-2021 роки та інших документів на підтвердження виплати позивачем орендної плати ОСОБА_2 за період з 2017 по 2020 рік (а. с. 167-220, том 1).
Крім того суди установили, що відповідно до поданої позивачем довідки ТОВ «Бурат-Агро» від 25 липня 2023 року ОСОБА_2 в 2017-2021 роках було нараховано та виплачено орендну плату за договором оренди землі від 01 січня 2009 року на земельну ділянку площею 4,62 га, кадастровий номер 5324285400:00:007:0039. Так у 2017 році було виплачено 13 048,87 грн; у 2018 році - 9 819 грн; у 2019 році 
16 963,50 грн; у 2021 році - 17 615,94 грн (а. с. 69, том 2).
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Статтею 1 Закону України «Про оренду землі», встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (статті 3, 4 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а статтею 18 цього Закону передбачено, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.
Згідно із частинами 2, 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Статтями 125, 126 Земельного кодексу України, встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до статті 31 ЗК України, договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).
Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін (стаття 19 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Положення абзацу другого частини першої цієї статті визначають істотні умови договору.
За змістом частини другої статті 792 ЦК України, майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». При цьому, саме Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Відповідно до статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин - це юридичний факт, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Договір оренди землі як вид правочину відновиться до двосторонніх правочинів.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.
Суди встановили та з матеріалів справи відомо, що договір оренди землі, на підставі якого у ТОВ «Бурат-Агро» у користуванні перебуває спірна земельна ділянка, зареєстрований у відділі Держкомзему у Решетилівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинений запис від 15 березня 2012 року за 
№ 532420004002779.
Приймаючи до уваги те, що укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Бурат-Агро» договір оренди від 01 січня 2009 року сторонами не оспорювався, спорів щодо його неналежного виконання, припинення чи розірвання на час його дії не виникало, колегія суддів вважає, що суди правильно вказували на існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору оренди земельної ділянки, строк дії якого закінчується 15 березня 2027 року.
Також Верховний Суд погоджується із висновками судів про те, що договір оренди землі від 17 березня 2021 року між ОСОБА_2 та ФГ « Укр Юр Агро» є неукладеним з огляду на те, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до його укладення, та фізично не міг його підписати та погодити його умови.
Враховуючи викладене та встановивши, що договір оренди землі від 01 січня 
2009 року, укладений між ТОВ «Бурат-Агро» та ОСОБА_2 , є чинним, сторонами не розірваний та не скасований, а договір оренди землі від 17 березня 2021 року між ФГ «Укр Юр Агро» та ОСОБА_2 є неукладеним, Верховний Суд вважає правильним висновок місцевого суду з яким погодився апеляційний суд про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки право ТОВ «Бурат-Агро», як орендодавця порушене, а також відхиляє аналогічні за змістом арґументи касаційної скарги.
Арґумент касаційної скарги про те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції був порушений принцип змагальності, оскільки 21 серпня 2024 року представник ФГ «Укр Юр Агро» у судове засідання не з`явилася, на електронну пошту суду 21 серпня 2024 року надіслала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що перебувала за межами Полтавської області у зв`язку із перебуванням у відпустці, однак суд розглянув справу без участі відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки на порушення свого процесуального права представник ФГ «Укр Юр Агро» не вказував, із касаційною скаргою це фермерське господарство не зверталося.
Довід касаційної скарги про те, що суди не дослідили докази, які мають значення для правильного вирішення справи колегія суддів відхиляє, оскільки місцевий суд та суд апеляційної інстанції надав оцінку усім зібраним у справі доказам.
Крім того колегія суддів зауважує, що під час апеляційного перегляду справи, представник відповідача ОСОБА_1. подав нові докази на підтвердження відсутності у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку договору оренди землі від 01 січня 2009 року, який був укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Бурат-Агро», відносно земельної ділянки, яка належала померлому на підставі державного акта РЗ № 652549, які не були предметом дослідження судом першої інстанції, а саме відповідей з ГУ Держгеокадастру у Полтавській області.
Обґрунтовуючи неможливість подання вказаних доказів, представник відповідача адвокат Говорова С. Л. покликалась на те, що відповідач ОСОБА_1 не користувалась правовою допомогою під час розгляду справи у суді першої інстанції, а тому не могла визначити необхідний обсяг доказів.
Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Апеляційний суд встановив та вказував, що відповідно до матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд цієї справи, подавала письмовий відзив на позовну заяву ТОВ «Бурат-Агро» в якому не оспорювала наявність та реєстрацію договору оренди, який був укладений між її батьком 
ОСОБА_2 та ТОВ «Бурат-Агро», посилаючись лише на те, що орендної плати за користування земельною ділянкою від ТОВ «Бурат-Агро» з 2021 року вона не отримувала.
Таким чином суд апеляційної інстанції обґрунтовано не вбачав підстав для дослідження наданих відповідачем нових доказів, оскільки були відсутні об`єктивні причини неможливості їх подання до суду першої інстанції.
Арґумент касаційної скарги про те, що суди не взяли до уваги належний та допустимий доказ, а саме Витяг із Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-53001173262022 від 24 січня 2022 року, а тому помилково вважали що права позивача порушені колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Оскаржене у справі судове рішення суду першої інстанції було ухвалене ним 
21 серпня 2023 року.
За таких обставин Верховний Суд не вбачає підстав для висновку, що апеляційний суд порушив вимоги процесуального закону.
Арґумент касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 346/2946/16-ц, від 05 жовтня 2020 року у справі № 607/2905/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 608/687/19, від 15 січня 2020 року у справі 
№ 322/1178/17 та від 10 січня 2024 року у справі № 916/1042/22 колегія суддів відхиляє, оскільки суди забезпечили відповідачам право на представлення позиції та право на справедливий судовий розгляд; відповідачі мали розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставили їх у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом, а висновки про застосування норм права у наведених представником заявника справах зроблені Верховним Судом за фактичних обставин, які відмінні від фактичних обставин у цій справі.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції в частині підстав для часткового задоволення позову не спростовують.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, немає.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 21 серпня 
2023 року у нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко	
		
	А. І. Грушицький	
		
	Є. В. Петров