ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 160/28938/25
16 березня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 адміністративну справу №160/28938/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд Тернопільського окружного адміністративного суду за підсудністю.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу командира військової частини (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.09.2025 № 287 було призначене службове розслідування «за фактом невиконання розпоряджень». За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (Відповідач 1) було видано наказ (з основної діяльності) від 08.09.2025 № 97 про завершення службового розслідування та притягнення до відповідальності, який оскаржується.
У цьому наказі з посиланням на вказане службове розслідування зазначається, зокрема, що Позивач «не вжив вичерпних заходів для виконання зазначених розпоряджень, зокрема отримання атестатів військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 та не доповів своєчасно по команді про перешкоди у виконанні завдання».
Цим же наказом, зокрема, п.2, Позивачу «за неналежне виконання службових обов`язків, що виявилось у бездіяльності щодо отримання атестатів від підпорядкованих військових частин та порушення вимог статей 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» оголошено дисциплінарне стягнення сувору догану. Також (п.п..6, 7) начальнику адміністративної групи штабу та начальнику фінансово-економічного відділу наказано врахувати накладення дисциплінарного стягнення на Позивача при виплаті премії за вересень 2025 року.
Позивач вважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.09.2025 №97 про завершення службового розслідування та притягнення до відповідальності в частині, що стосується висновків щодо ОСОБА_1 , а саме абзац 2 преамбули, пункти 2, 6, 7, протиправним та просить скасувати.
Ухвалою суду від 28.11.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" із відповідними письмовими доказами 12.12.2025. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.
Позивач стверджує, що «не отримував жодних наказів... які зобов`язували б вдаватися до активних дій». Така позиція суперечить вимогам ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ (далі - СВС ЗСУ), яка зобов`язує військовослужбовця проявляти розумну ініціативу для виконання завдань оборони. Позивач, перебуваючи на керівній посаді начальника групи зв`язку та кібербезпеки штабу, достеменно знав про завдання постановки майна на облік (отримав вх. № 3580/р ще 28.08.2025). Усвідомлюючи, що відсутність атестатів від в/ч НОМЕР_2 та НОМЕР_3 блокує виконання завдання, він не вжив жодних заходів реагування: не подав рапорт, не повідомив командира про ризики зриву строків. 
Позивач намагається перекласти відповідальність на військові частини-формувачі. Однак, дисциплінарне стягнення накладено на Позивача не за дії інших частин, а за його власну пасивність. Відповідно до ст. 37 СВС ЗСУ, військовослужбовець зобов`язаний доповісти старшому командиру про невиконання наказу. Позивач не надав суду жодного доказу (копії рапорту, доповідної записки), який би підтверджував, що він доповідав про проблему до початку службового розслідування. Саме це мовчання кваліфіковано як недбале ставлення до служби. Командир військової частини діяв у межах дискреційних повноважень, наданих йому Дисциплінарним статутом ЗСУ (ст. 86). «Сувора догана» є співмірним стягненням, враховуючи, що бездіяльність Позивача стосувалася обліку військового майна та кібербезпеки в умовах воєнного стану, що створювало реальні ризики для боєздатності підрозділу.
Вимоги щодо виплати премії є похідними. Згідно з Розділом XVI Порядку, затвердженого Наказом МОУ № 260 від 07.06.2018, наявність стягнення «сувора догана» імперативно передбачає виплату премії у розмірі 80%. Дії командування щодо нарахування грошового забезпечення є автоматичним виконанням норм законодавства. 
На підставі викладеного представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.
У відповіді на відзив позивачем викладені доводи, які за своєю суттю аналогічні мотивам, викладеним у позовній заяві.
Представником відповідача 22.12.2025 надіслано через систему "Електронний суд" заперечення на відповідь на відзив.
Представником позивача 25.12.2025 надіслано через систему "Електронний суд" додаткові пояснення у справі.
Ухвалою суду від 29.01.2026 продовжено строк розгляду справи на 2 місяці.
Ухвалою суду від 29.01.2026 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 25.02.2026 о 10:30 год.
Ухвалою суду від 25.02.2026 відкладено розгляд справи на 16.03.2026 о 11:00 год.
Учасники справи подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, а тому враховуючи положення статей 194, 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.
Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 - військовослужбовець, старший лейтенант, призваний на військову службу за мобілізацією під час особливого періоду (воєнного стану), перебуває на посаді начальника групи зв`язку та кібербезпеки штабу військової частини НОМЕР_1 .
28 серпня 2025 року військова частина НОМЕР_1 отримав розпорядження від вищого штабу (військова частина НОМЕР_4 ) вхідний №3580/р щодо проведення службового розслідування з метою вияснення причин затримки зарахування на облік та забезпечення військових частин.
Відповідно до наказу командира військової частини (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.09.2025 № 287 було призначене службове розслідування «за фактом невиконання розпоряджень» За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (Відповідач 1) було видано наказ (з основної діяльності) від 08.09.2025 № 97 про завершення службового розслідування та притягнення до відповідальності, який оскаржується.
У цьому наказі з посиланням на вказане службове розслідування зазначається, зокрема, що Позивач «не вжив вичерпних заходів для виконання зазначених розпоряджень, зокрема отримання атестатів військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 та не доповів своєчасно по команді про перешкоди у виконанні завдання».
Цим же наказом, зокрема, п.2, Позивачу «за неналежне виконання службових обов`язків, що виявилось у бездіяльності щодо отримання атестатів від підпорядкованих військових частин та порушення вимог статей 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» оголошено дисциплінарне стягнення сувору догану. Також (п.п..6, 7) начальнику адміністративної групи штабу та начальнику фінансово-економічного відділу наказано врахувати накладення дисциплінарного стягнення на Позивача при виплаті премії за вересень 2025 року.
Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.09.2025 року №97 оскаржується в частині, що стосується висновків щодо ОСОБА_1 , а саме абзац 2 преамбули, пункти 2, 6, 7.
Не погодившись із протиправним наказом відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.
Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного. 
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Згідно із статтею 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат зобов`язаний серед іншого під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків, додержуватися військової дисципліни.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут.
Згідно зі статтями 1, 2, 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
За змістом статті 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
За положеннями статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371 (далі Порядок №608).
Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок №608.
За визначенням, наведеним у пункті 2 розділу І Порядку №608:
виконавська дисципліна - належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями службових обов`язків, наказів Міністерства оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, командирів (начальників), доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин);
службова перевірка - комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення;
службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Порядку №608, службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №608).
Пункт 1 розділу VІІ Порядку №608 передбачає, що з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення, проводиться службова перевірка.
Відповідно до пункту 2 розділу VІІ Порядку №608 під час службової перевірки встановлюються:
особа, яка вчинила дисциплінарне правопорушення або порушення виконавської дисципліни;
обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни;
не виконані або неналежно виконані військовослужбовцем розпорядження, доручення, вказівки начальників, службові обов`язки;
наявність чи відсутність події, з приводу якої призначалась перевірка.
Пунктами 8-10 розділу VІІ Порядку №608 передбачено, що результати службової перевірки оформлюються доповідною запискою на ім`я посадової (службової) особи, яка призначила перевірку, та підписуються посадовою (службовою) особою, яка провела її одноособово, або головою комісії. У доповідній записці зазначаються підстави та мета проведення службової перевірки, службові особи, які її проводили, вжиті заходи та отримані результати, висновки і пропозиції та інші відомості, необхідні для прийняття посадовою (службовою) особою, яка призначила перевірку, законного рішення. Одночасне проведення службової перевірки та службового розслідування не допускається.
Відповідно до статті 97 Дисциплінарного статуту, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.
Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (стаття 98 Дисциплінарного статуту).
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бездоганно та неухильно додержуватись порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, що становить сутність військової дисципліни. При цьому, суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
Суд вважає, що службове розслідування, на підставі якого винесено оскаржуваний наказ командира військової частини, було проведено однобоко, неповно та упереджено. Висновки, які зроблені під час розслідування не відповідають фактичним обставинам, не підтверджені матеріалами розслідування та ґрунтуються на припущеннях. Як наслідок, оскаржуваний наказ командира військової частини в частині щодо вчинення будь-яких дисциплінарних проступків є протиправним.
Так в абзаці 2 преамбули оскаржуваного наказу йдеться про те, що матеріалами службового розслідування нібито встановлено, що позивач «не вжив вичерпних заходів для виконання зазначених розпоряджень, зокрема отримання атестатів військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 та не доповів своєчасно по команді про перешкоди у виконанні завдання», чим нібито порушив вимоги статей 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, хоча які саме положення зазначених статей Статуту ним не виконані, чи в чому конкретно виявились «невиконання» вказаних статей не зазначається.
Висновок оскаржуваного наказу опирається на п.4.1.1 Акту завершення службового розслідування від 08.09.2025 р., де зазначено: «недбале ставлення до виконання службових обов`язків, що виявилося у бездіяльності щодо отримання атестатів військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , неповідомлення по команді про перешкоди у виконанні розпоряджень та невиконання обов`язків з обліку майна. Ці неправомірні дії стали прямою причиною невиконання розпоряджень вищого штабу». Однак, всі ці твердження є нелогічними, не підтверджуються матеріалами службового розслідування, а лише ґрунтуються на припущеннях.
Розпорядження, які позивач отримував, це резолюції командира військової частини «до ознайомлення та врахування при зарахуванні на забезпечення» на телеграмах вищого штабу (в/ч НОМЕР_4 ), суть яких стосувалась постановки на облік військових частин за номенклатурою майна зв`язку після отримання атестату від військової частини-формувача.
Як видно з матеріалів справи, позивач не отримував жодних наказів чи розпоряджень, які зобов`язували б його вдаватися до будь-яких дій до отримання атестатів, чи до активних дій щодо отримання атестатів військових частин, чи щодо форсування отримання таких атестатів. Обов`язок надсилання атестату військової частини лежить на військовій частині (органі військового управління), яка формує цю військову частину. Крім того, жодними розпорядженнями чи наказами позивачу не доводилися конкретні строки щодо отримання атестатів військових частин, із закінченням яких він повинен був би доповідати про наявність перешкод для виконання розпоряджень.
Крім того, в п.4.1.2 Акту завершення службового розслідування від 08.09.2025, так само необґрунтовано, без будь-якого мотивування, вказано (фактично припущено), що «вина виражається у формі недбалості».
У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку, на військовослужбовця може бути накладено владою командира дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, призначення якого є правом командира, а не його обов`язком.
Притягнення особи до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення без проведення службового розслідування можливо у разі, якщо її вину повністю доведено, тобто за наявності беззаперечних фактів, що підтверджують вчинення особою дисциплінарного правопорушення, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення).
Подібний підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 04.03.2020 у справі №817/1221/16.
Слід зазначити, що Дисциплінарний статут не містить обов`язкових вимог щодо необхідності проведення службової перевірки та оформлення її наслідків у виді доповідної записки у випадку виявлення факту порушення військовослужбовцем військової дисципліни.
Проведення службової перевірки передбачено положеннями Порядку №608, який визначає саме підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України.
Отже, службова перевірка є етапом (стадією) в механізмі проведення службового розслідування, який слугує меті перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення.
При цьому, правила поведінки, передбачені Дисциплінарним статутом, у тому числі щодо наявності у командира дискреції при вирішенні питання щодо призначення службового розслідування, не можуть встановлюватися, змінюватися або припинятися нормами Порядку №608 з огляду на ієрархію нормативно-правових актів, оскільки Дисциплінарний статут, затверджений Законом України, є актом вищої юридичної сили, а Порядок №608 прийнятий на його виконання.
Відтак, суд вважає, що висновок в оскаржуваному наказі командира військової частини про допущення позивачем недбалого ставлення до виконання службових обов`язків є необґрунтованим та неправомірним, що дає підстави стверджувати про відсутність всебічності, повноти, об`єктивності та недотримання Законодавства України як при проведенні службового розслідування, так і при виданні оскаржуваного наказу командира військової частини, що робить цей наказ протиправним.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 98 Дисциплінарного статуту під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Суд наголошує, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність прийняття ним оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Суд звертає увагу, що справах адміністративної юрисдикції обов`язок доказування правомірності ухваленого рішення покладається на відповідача. Однак, заперечуючи проти позову, відповідач не надав жодних пояснень чи доказів на підтвердження того, які саме порушення службової дисципліни допустив позивач. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що слід визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.09.2025 №97 про завершення службового розслідування та притягнення до відповідальності в частині, що стосується висновків щодо ОСОБА_1 , а саме абзац 2 преамбули, пункти 2, 6, 7.
Відповідно, службова картка позивача повинна бути відкорегована шляхом внесення запису про анулювання накладення дисциплінарного стягнення на підставі вказаного наказу від 08.09.2025 №97.
Таким чином за встановлених обставин суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.09.2025 №97 про завершення службового розслідування та притягнення до відповідальності в частині, що стосується висновків щодо ОСОБА_1 , а саме абзац 2 преамбули, пункти 2, 6, 7.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вилучити з особової картки військовослужбовця ОСОБА_1 запис про накладення дисциплінарного стягнення відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.09.2025 р. № 97.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити щомісячну премію за вересень 2025 року ОСОБА_1 у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 16 березня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ); 
відповідач:
- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 ). 
- Командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ). 

Головуючий суддя Подлісна І.М.