ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15351/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року
у справі №160/15351/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКС-БЕТ Україна»
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень -

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «МІКС-БЕТ Україна» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 19.02.2025 №0089660712, №0089670712, №0089680712.
Позовні вимоги обґрунтовані помилковістю висновків контролюючого органу, здійснених за результатами проведеної перевірки, щодо заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток, з податку на додану вартість та не складання і не реєстрація в ЄРПН податкових накладних внаслідок «штучного» списання позивачем сировини для виробництва бетону на собівартість готової продукції на суму 5 126 567,44 грн., не використання виконаних ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» робіт у господарській діяльності. Позивач зазначає, що відповідачем не враховані заперечення на акт перевірки, що були надані підприємством, з відповідними доказами. Контролюючим органом не досліджено пояснення, надані підприємством, ані щодо умов зберігання компонентів для бетону, ані стосовно використання формул, ані стосовно наслідків військової агресії рф, внаслідок якої було знищено частина первинної документації за період, що перевірявся, тощо.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача про «штучне» списання позивачем вартості сировини для виробництва бетону на собівартість готової продукції є необґрунтованими, зробленими при неповному дослідженні первинних бухгалтерських документів, прийняті без урахування відомостей, які містяться в Журналах обліку робочих складів бетонних сумішей за перевіряємий період, які були знищені під час ракетного удару по підприємству та ці обставини безпідставно не були враховані під час перевірки посадовими особами відповідача. Висновки контролюючого органу щодо нереальності взаємовідносин позивача з ТОВ «ПРЕКАСТ», ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» та ТОВ «БОСС ТЕХНОЛОДЖИ» спростовані дослідженою первинною документацією стосовно цих взаємовідносин. Висновки посадових осіб контролюючого органу про «штучне» списання вартості сировини на собівартість готової продукції, яка фактично не брала участі при визначенні виробничої собівартості продукції, а відповідно, і не використовувалася у господарській діяльності підприємства, вибуття одного товару та оприбуткування іншого товару, який не придбавався, визнані судом припущеннями, які у ході судового розгляду жодними належними доказами не підтверджені.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на обставинах, викладених в акті перевірки. Скаржник наполягає, що підприємством протиправно занижені податкові зобов`язання з податку на прибуток, з податку на додану вартість та не складено і не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні внаслідок «штучного» списання позивачем сировини для виробництва бетону на собівартість готової продукції на суму 5 126 567,44 грн., яка фактично не використовувалась у господарській діяльності підприємства та не брала участі при визначенні виробничої собівартості продукції. Щодо взаємовідносин позивача з ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» з приводу передплати за земельні роботи відповідач вказує, що перевіркою встановлено відсутність відповідних об`єктів оподаткування, що є свідченням заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість. 
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. 
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого суду відзиву га апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Позивач зазначає, що враховуючи вид діяльності підприємства, виготовлення бетонних сумішей/виробів без використання необхідної для цього сировини, є неможливим, а тому твердження посадових осіб відповідача, що ця сировина не використовувалась товариством у господарській діяльності – є неспроможним. Представниками ГУ ДПС України не було здійснено виїзди на територію виробництва бетону товариства, не було проведено жодних інвентаризаційних заходів. Також позивач вказує, що контролюючому органу під час перевірки були надані первинні документи по правовідносинам з ТОВ «Прекаст» та ТОВ «Босс Технолоджи» на підтвердження реального придбавання сировини для бетонних сумішей. Дії товариства з комплектації (перейменування) номенклатури сировини не є господарськими операціями, що призводять до зміни вартості активів, не передбачають руху товару чи фактичного вибуття/надходження матеріальних цінностей, а відтак, не мають жодного впливу на дохід товариства внаслідок чого і відсутні порушення з боку товариства приписів п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України. По взаємовідносинах з ПАТ «Дніпропетровська ПМК № 246» контролюючим органом не заперечується реальність господарських операцій з цим контрагентом, втім не враховано фактичні обставини, які полягають в тому, що позивач на підставі укладеного договору оренди об`єкта нежитлової нерухомості № 3 від 01.12.2021 з ТОВ «ГРЕЙ-ФОРТ» на орендованій площі розпочав проведення підготовчих земельних робіт, виконання яких було доручено ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246». З початком повномасштабного військового вторгнення рф у лютому 2022 року кредитування інвестиційного проекту було призупинено, у зв`язку з цим завершення будівництва та реалізація проекту стали тимчасово неможливими, об`єкт не був введений в експлуатацію. В той же час правовідносини сторін договору оренди були триваючими, оскільки товариство мало реальний намір продовжити будівництво із залученням кредитних коштів і 02.01.2024 товариство уклало з орендодавцем додаткову угоду до договору оренди, яким продовжено строк дії договору до 29.11.2024. Позивач зазначає, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку вказаним правовідносинам і прийшов до вірного висновку, що виконані земельні роботи по взаємовідносинах позивача з ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» були використані позивачем у його господарській діяльності. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, основним видом діяльності позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКС-БЕТ Україна» за КВЕД є: 23.63 виробництво бетонних розчинів, готових для використання.
Позивач перебуває на обліку як платник податків в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, зареєстрований як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський р-н, місто Павлоград, вул. Терьошкіна, будинок 9. 
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області у період з 16.12.2024 по 05.01.2025 проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКС-БЕТ Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, іншого законодавства за період з 17.09.2021 по 31.12.2023 за результатами якої складено акт №63/04-36-07-12/44585449 від 10.01.2025.
Перевіркою встановлено порушення, а саме:
- пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України («штучне» списання сировини на виробництво готової продукції (бетонних виробів) на загальну суму 5126567,44 грн.), що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток на загальну суму 1 038 361 грн. в т.ч.: 2021 рік – 44 007 грн., 2022 рік – 355 125 грн., 2023 рік – 639 229 грн.;
- пп. 189.1 ст.189, абз. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України (вибуття одного товару та оприбуткування іншого товару, який не придбавався позивачем, а відповідно, не використовувався в господарській діяльності позивача, проте списаний зі складу методом подвійного запису по рахунку 201; не використання у своїй господарські діяльності виконаних ПАТ «Дніпропетровський ПМК №246» земельних робіт за адресою: вул. Нова, 1А, с. Шевченко через те, що орендоване майно позивач не використовує у його господарській діяльності з травня 2023 року), що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 1 253 806 грн., в тому числі: грудень 2021 року – 48897 грн., січень 2022 року – 50036 грн., жовтень 2022 року – 50036 грн., грудень 2022 року – 394583 грн, червень 2023 року – 581834 грн., липень 2023 року – 2208 грн., серпень 2023 року– 1076 грн., вересень 2023 року – 32893 грн., жовтень 2023 року – 38256 грн., листопад 2023 року – 45692 грн., грудень 2023 року – 8295 грн.
- п.201.1 та п.201.10 ПК України (не складено та не зареєстровано у ЄРПН з умовного продажу за товари/послуги податкові накладні на загальну суму ПДВ 1 253 806 грн. по операціях з використання товарів не в господарській діяльності підприємства) в результаті чого платником не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкових накладних, що згідно до п.1201.2 ст.120- 1 ПК України тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 грн.
Суть виявленого порушення полягає в такому:
-щодо невідповідності списання основних компонентів на собівартість готової продукції згідно наданим до перевірки рецептурним карткам.
Проведеною перевіркою встановлено, що для виробництва даної продукції товариство використовує рецептурні картки для кожного виду продукції. Основний компонент бетонних сумішей - цемент - зберігається в закритих приміщеннях, тому його складова не може змінюватись при виготовленні той або іншої марки бетону. Згідно наданих рецептурних карток виготовлення бетону складається із таких складових: цементу, піску, щебеню, води та пластифікаторів. 
Контролюючим органом відповідно до рецептурних карток розраховано кількість сировини (цементу, щебеню, піску), яку необхідно було використати при виробництві готової продукції – бетону протягом 2021-2023 років. 
Порівнюючи кількість використаної сировини у виробництві готової продукції згідно даним бухгалтерського обліку підприємства (відображено методом подвійного запису на кореспондуючих рахунках 231 «виробництво» та 201 «Сировина й матеріали» за дебетом та кредитом, відповідно) за вказаний період, відповідач встановив, що фактично позивач використав сировину у більшій кількості, ніж потрібно відповідно до рецептурних карток, і така невідповідність за висновком контролюючого органу свідчить про зайве «штучне» списання вартості сировини на собівартість готової продукції на загальну суму 5126567,44 грн., що, в свою чергу, привело до «штучного» завищення собівартості реалізованої готової продукції.
Тобто сировина (цемент, щебінь, пісок) у визначеній відповідачем розрахунковим методом кількості фактично не використовувалася у господарській діяльності товариства та не брала участі при визначенні виробничої собівартості продукції. 
Таким чином, відповідачем зазначено, що в порушення п.189.1 ст.189, абз. «г» п.198.5 ст.198 ПК України товариством не нараховані податкові зобов`язання з ПДВ на вартість сировини, що не використана в господарській діяльності підприємства, яка в бухгалтерському обліку «штучно» списана у виробництво методом подвійного запису на кореспондуючих рахунках Дт 23 «Виробництво» та Кт 201 «Сировина й матеріали» на загальну суму суму 5 126 567,44 грн. у т.ч. за 2021 рік на суму 244 483,55грн., за 2022 рік на суму 1 972 915,43грн., за 2023 рік на суму 2 909 168,46 грн .
Сума податкового кредиту по придбанню зазначеної сировини віднесено до складу податкового кредиту у повному обсязі у відповідному періоді. Отже всього не нараховані (занижені) податкові зобов`язання з ПДВ на суму ПДВ 1025313,49 грн., у тому числі за грудень 2021 року на суму 48 896,71 грн., за грудень 2022 року на суму 394 583,09 грн., за червень 2023 року на суму 581 833,69 грн.
-щодо вибуття одного товару та оприбуткування іншого товару, який не придбавався ТОВ «МІКС-БЕТ УКРАЇНА».
Контролюючим органом за даними бухгалтерського обліку товариства встановлено, що протягом 2023 року відбулося вибуття одного товару та оприбуткування іншого товару, який не придбавався товариством, що відображено методом подвійного запису на кореспондуючих рахунках 201 «Сировина й матеріали» за дебетом та кредитом, відповідно, на загальну суму 642101,46 грн.,.
Шляхом порівняння даних бухгалтерського обліку та первинних документів контролюючим органом виявлено оприбуткування згідно з даними бухгалтерського обліку по рах.201 «Сировина й матеріали» товару без первинних документів, що підтверджують придбання відповідних товарно-матеріальних цінностей, в кількості 14194,29 т. на суму 642101,46 грн. (без ПДВ) за цінами придбання товарно-матеріальних цінностей, які були списані по К-ту рах.201 «Сировина й матеріали».
За таких обставин відповідач дійшов висновку, що у 2023 році товариством «штучно» списано вартість такої сировини на собівартість готової продукції на 642101,46 грн., що призвело до «штучного» завищення собівартості реалізованої готової продукції за 2023 рік на вказану суму. Сировина в кількості 14194,29 т. на суму 642101,46 грн. фактично не використовувалась у господарській діяльності підприємства та не брала участі при визначенні собівартості продукції. Товариством в порушення п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України завищено витрати на загальну суму 642101,46 грн. за 2023 рік.
Сума податкового кредиту по придбанню зазначеної сировини віднесено до складу податкового кредиту у повному обсязі у відповідному періоді. Отже, в порушення п.189.1 ст.189, абз. «г» п.198.5 ст.198 ПК України позивачем не нараховані податкові зобов`язання з ПДВ на вартість сировини, що не використана в господарській діяльності підприємства, на загальну суму 642 101,46 грн. у т.ч. за липень 2023 року - 11041,36 грн., за серпень 2023 року - 5382,08 грн., за вересень 2023 року - 164465,17 грн., за жовтень 2023 року - 191279,93 грн., за листопад 2023 року - 228460,0 грн., за грудень 2023 - року 41472,92 грн.
-щодо взаємовідносин позивача з контрагентом ПАТ «Дніпропетровська ПМК № 246». 
Контролюючим органом встановлено взаємовідносини позивача з контрагентом ПАТ «Дніпропетровська ПМК № 246», якому в грудні 2021 року надано передплату за земельні роботи за адресою вул. Нова,1А, с. Шевченко на загальну суму 600 432,12 грн., в т.ч. ПДВ 100 072,02 грн.
Сума податку на додану вартість по придбанню послуг віднесено до складу податкового кредиту в січні та жовтні 2022 року.
Оскільки за даною адресою ТОВ «MІКС-БЕТ УКРАЇНА» не проводить господарську діяльність, до перевірки не надано підтверджуючі документи щодо права власності чи оренди за цієї адресою, згідно відомостей за формою № 20-ОПП відсутні об`єкти оподаткування за адресою вул. Нова,1А, с. Шевченко, в ході перевірки підприємству надано запит від 09.01.2025 № 4, на який товариством надано відповідь, що ТОВ «МIКС-БЕТ Україна» планувало облаштуваний виробничого майданчика для виготовлення бетону за адресою вул. Нова, lA, с. Шевченко.
В рамках цього інвестиційного проекту з листопада 2021 року було розпочато капітальне будівництво об`єкта, яке передбачало проведення підготовчих земельних робіт. Виконання цих робіт було доручено контрагенту ПрАТ «ДПМК №246». З початком повномасштабного військового вторгнення рф у лютому 2022 року кредитування цього інвестиційного проекту було призупинено. У зв`язку з цим завершення будівництва та реалізація проекту стали неможливими.
Усі витрати, пов`язана iз зазначеним інвестиційним проектом, були віднесені на рахунок капітальних інвестицій (рахунок 15) відповідно до чинного бухгалтерського обліку. Дані витрати: - не були включені до складу валових витрат підприємства; - не вплинули на фінансовий результат до оподаткування. 
Щодо об`єктів оподаткування за формою №20-ОПП товариство надало пояснення, що оскільки реалізація проекту була припинена на етапі підготовчих робіт, об`єкт за адресою вул. Нова, l, с. Шевченко, не був введений в експлуатацію та не використовувався у господарській діяльності підприємства, у зв`язку з цим його не було задекларовано у формi №20-ОПП.
Виходячи з викладених в акті перевірки обставин, відповідач дійшов висновку, що в порушення п.189.1 ст.189, абз. «г» п.198.5 ст.198 ПК України товариством не нараховані податкові зобов`язання з ПДВ на вартість робіт, що не використовуються в господарській діяльності підприємства. Отже підприємством занижені податкові зобов`язання з ПДВ по взаємовідносинах з ПАТ «Дніпропетровська ПМК № 246» на загальну суму 100072,02 грн.
Також, як зазначено в акті перевірки стосовно наданих позивачем пояснень, підприємством не визнано вину у повному обсязі, однак при цьому не надано додаткових документів, що свідчили б про неумисність вчинених податкових правопорушень. 
На підставі висновків акту перевірки, контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.02.2025:
- №0089660712 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 297 951,25 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 1038361 грн., за штрафними санкціями - 259590,25 грн.;
- №0089670712 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість (ПДВ) на загальну суму 1567 257,50 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 1253806 грн., за штрафними санкціями - 313451,50 грн.;
- №0089680712 форми «ПН», яким на підставі п.120-1.2 ст.120-1 ПК України застосований штраф за платежем з податку на додану вартість у розмірі 30094,83 грн.
Означені податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем в адміністративному порядку до ДПС України, за результатами розгляду скарги рішенням про результати розгляду скарги від 05.05.2025 №12777/6/99-00-06-01-01-06 податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга - без задоволення.
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з цим позовом до суду.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, зазначає таке.
За визначенням, наведеним в пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За правилами п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Статтею 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначені основні принципи бухгалтерського обліку та фінансової звітності, одними з яких є повне висвітлення, тобто фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми. 
Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, визначені в ч.2 ст.9 цього Закону, а саме: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.
Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.
Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.
За правилами ч.4, 5 ст.9 вказаного Закону регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з відповідачем, що необхідною умовою для віднесення вартості придбаних товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат, а сум податку на додану вартість, сплачених в ціні цих товарів (робіт, послуг), до податкового кредиту, є факт реальності придбання таких товарів (робіт, послуг), для чого відповідні витрати платника податків мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку.
Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.
Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це не є підставою для відображення такої операції в бухгалтерському та податковому обліку.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податковим на прибуток, податком на додану вартість підлягає з`ясуванню, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
За приписами п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
З огляду на п.5, 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. №318 (П(с)БО 16 «Витрати»), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
На підставі п.7 П(с)БО 16 «Витрати» витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Відповідно до п.4 (П(с)БО 16 «Витрати») прямі витрати - витрати, що можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об`єкта витрат економічно доцільним шляхом.
Відповідно до п. 11 (П(с)БО 16 «Витрати») собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: - прямі матеріальні витрати; - прямі витрати на оплату праці; - інші прямі витрати; - змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.
Відповідно до п. 12 (П(с)БО 16 «Витрати») до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).
Відповідно до пп. «а» п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
За правилами пп. «а» п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.
У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За правилами п. 198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема: пп «г» - в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Згідно з абз.1-3 п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів / послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При цьому згідно з п.201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Відповідно до п. 201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до положень статей 183 та 184 ПК України особа як платник ПДВ підлягає реєстрації шляхом внесення відповідного запису до реєстру платників; реєстрація особи як платника ПДВ діє до дати її анулювання. 
Виходячи з наведеного правового регулювання, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків контролюючого органу в акті перевірки від 10.01.2025. 
Щодо «штучного» списання позивачем вартості сировини (піску, щебеню, цементу) на собівартість готової продукції на загальну суму 5126567,44 грн. за період 2021-2023 роки, суд першої інстанції враховуючи, що основним видом діяльності за кодом КВЕД є 23.63 виробництво бетонних розчинів, готових для використання, дійшов висновку, що при вирішенні питання відображення позивачем в обліку використаної сировини у виготовленні готової продукції слід керуватися, в тому числі ДСТУ Б В.2.7-215:2009 «Будівельні матеріали. Бетони. Правила підбору складу», яким регламентовано Правила підбору складу бетону.
Пунктом 3 цих Правил ДСТУ визначено використання понять «Номінального складу бетону» та «Робочого складу бетону», що регламентовано ДСТУ Б А.1.1-59.
Відповідно до п.4.2 Правил ДСТУ підбір складу бетону включає визначення номінального складу, розрахунок і коригування робочого складу, розрахунок і передачу на виробництво робочих дозувань.
Згідно з п.4.3 згаданих Правил ДСТУ встановлено, що підбір номінального складу бетону проводять при організації виробництва нового типу конструкцій, зміні нормованих показників якості бетону або бетонної суміші, технології виробництва, постачальників, виду або марок використаних матеріалів, а також при розробленні і перегляді виробничих норм витрати матеріалів.
Робочі склади бетону призначають при переході на новий номінальний склад і далі під час надходження нових партій матеріалів тих же видів і марок, які приймалися при підборі номінального складу, з урахуванням їх фактичної якості. При призначенні робочих складів їх перевіряють у лабораторних або виробничих умовах.
У подальшому за наслідками операційного контролю якості матеріалів даних партій і отримуваної з них бетонної суміші, а також приймального контролю якості бетону проводять коригування робочих складів.
Робоче дозування призначають за робочим складом бетонної суміші з урахуванням об`єму замісу, що готується.
Підбір складу бетону повинен виконуватися лабораторією підприємства-виробника бетонної суміші за затвердженим завданням, розробленим технологічною службою цього підприємства.
Допускається проводити підбір складу бетону в інших атестованих лабораторіях за затвердженим завданням на підбір складу бетону. Приклад розрахунку складу бетону наведено в додатку А.
Результати підбору номінального складу бетону, що відповідають вимогам затвердженого завдання, мають бути оформлені в журналі підбору складу бетону і затверджені головним інженером підприємства-виробника бетонної суміші. Робочі склади і дозування підписуються начальником лабораторії або іншою особою, яка відповідає за підбір складу бетону.
Завдання, журнал підбору номінального складу бетону, відомості робочих складів і листи робочих дозувань разом із дублікатами документів про якість на відповідні партії бетонної суміші повинні зберігатися на підприємстві-виробнику згідно з вимогами, встановленими ДСТУ Б В. 2.6-97 для документа про якість.
Пунктом 7.1 цих Правил ДСТУ передбачено, що призначення нового робочого складу бетонної суміші проводять, якщо за показниками вхідного контролю встановлена зміна якості матеріалів, що поступили, в порівнянні з використаними раніше більш ніж на:
- 2,5 МПа - фактичної міцності цементу, що характеризується у відповідності до 6.4;
- 1,5 абс. % - нормальної густоти цементного тіста;
- 1,5 абс. % - вмісту мулистих, глинистих і пилоподібних частинок;
- 50 кг/м3 - насипної густини пористого заповнювача;
- 2 абс. % - вмісту піску в щебені або щебеня в піску;
- 0,5 абс. % - вологості заповнювачів.
У відповідності до п.8.1 цих Правил ДСТУ робочі склади бетону заносяться до журналу підбору, куди детально вноситься інформація про компоненти готової бетонної суміші по кожному окремо зробленому замісу з урахуванням низки факторів впливу, як то температура та вологість станом на час проведення конкретного замісу суміші тощо.
За наявних у справі доказів суд першої інстанції з`ясував і відповідачем це не спростовується, що позивачем здійснюється виготовлення бетону за робочими складами та дозуваннями згідно п.4.2, п.4.5 Правил ДСТУ відповідно до наказу товариства № О/М09-17/2021 від 17.09.2021 «Про порядок підбору номінальних та робочих складів бетонних сумішей та фактичного списання матеріалів у виробництво».
Згідно п. 2, п.5 та п.6 наказу товариства №О/М09-17/2021 від 17.09.2021 передбачено, що облік робочих дозувань матеріалів при виробництві бетонних сумішей слід вести в «Журналі обліку робочих складів бетонних сумішей»; списання матеріалів в виробництво виконується лише згідно Журналу обліку робочих складів бетонних сумішей, які мають зберігатися в архіві підприємства.
Факт ведення позивачем Журналів обліку робочих складів бетонних сумішей підтверджується їх копіями за січень 2025 року.
Разом з тим, судом враховано, що під час ракетного удару збройними силами рф 06.09.2024 о 09 год. 51 хв. на території позивача було знищене майно позивача, серед якого була первинна бухгалтерська документація, у тому числі і відповідні Журнали обліку робочих складів бетонних сумішей за перевіряємий період, про що свідчать копія акту знищення/пошкодження майна за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Терьошкіна,9, а також копія талону-повідомлення єдиного обліку №24093 від 17.09.2024 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне провадження та Витяг з ЄРДР за кримінальним провадженням №22024040000001085.
Про наведені обставини знищення первинних бухгалтерських документів позивач повідомив відповідача листами від 11.09.2024 №1109/24-1 через електронний кабінет та 23.09.2024 листом №2309/24 під час проведення планової перевірки, про що зазначено в акті перевірки від 10.01.2025.
В той же час, вказані обставини під час перевірки не враховані, як не враховано фактори, які впливають (можуть впливати) на кількість сировини для виготовлення готової продукції певної якості. 
Висновки контролюючого органу, як з`ясовано вище, ґрунтуються виключно на порівняльному аналізі відомостей про кількість складових сировини для виготовлення готової продукції (бетонних виробів), відображених лише у рецептурних картках сировини. В той же час, контролюючим органом в установленому порядку не доведено його твердження, що основний компонент для виготовлення бетонних сумішей цемент зберігається в закритих приміщеннях, тому його складова не може змінюватися при виготовленні тієї або іншої марки бетону. Також, як правильно зауважено судом першої інстанції, акт перевірки не містить доказів дослідження рецептурних карток сировини.
Журнали обліку робочих складів бетонних сумішей за перевіряємий період через їх знищення під час ракетного обстрілу посадовими особами відповідача не перевірялись.
Суд апеляційної інстанції вважає прийнятним врахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду у постановах від 26.09.2023 у справі №640/19859/21, від 18.03.2024 у справі №120/2466/23, що проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
За викладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що висновки відповідача про «штучне» списання позивачем вартості сировини для виробництва бетону на собівартість готової продукції на сум 5126567,44 грн. є необґрунтованими, зробленими при неповному дослідженні первинних бухгалтерських документів, без урахування відомостей, які містяться в Журналах обліку робочих складів бетонних сумішей.
Щодо висновків відповідача про вибуття одного товару та оприбуткування товариством іншого товару, внаслідок чого списана позивачем сировина в кількості 14194,29 кг. на суму 642101,46 грн. фактично не використовувалась у господарській діяльності підприємства та не брала участі при визначенні виробничої собівартості продукції. 
Судом встановлено, що 01.12.2021 між ТОВ «ПРЕКАСТ» (постачальник) та позивачем (покупець) укладений договір поставки № 115, за умовами якого позивач з 2021 року по 2023 рік придбавав у вказаного контрагента товар (добавку до бетону SikaPlast-120 CR, добавку до бетону SikaPlast-2410W, добавку до бетону SikaPlast 2330 ULTRA)
05.06.2023 ТОВ «БОСС ТЕХНОЛОДЖИ» (продавець) та позивачем (покупець) укладений договір купівлі-продажу №05/06, за умовами якого позивач у 2023 року придбавав у вказаного контрагента товар (щебінь).
Подані позивачем первинні документи по правовідносинам з ТОВ «Прекаст» та ТОВ «Босс Технолоджи» на підтвердження придбання вказаної сировини для бетонних сумішей, облік якої здійснювався товариством на підставі бухгалтерських документів, підтверджують реальність певних господарських операцій, використання вказаного товару у власній господарській діяльності позивача, що відповідачем в ході перевірки спростовано не було. 
В спірному випадку, судом встановлено зі змісту акту перевірки від 10.01.2025, у якому наведений перелік досліджених рахунків 201 «Сировина й матеріали» у графах ДТ 201 та КТ 201, товари є однорідними.
У відповідності до п.п.14.1.131 Податкового кодексу України однорідні товари мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, виконують однакові функції та вважаються комерційно взаємозамінними.
Пунктом 5 розділу IV Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879 допускається взаємний залік у разі виявлення пересортиці за умови, що вони стосуються однорідних матеріальних цінностей, виявлені в одному інвентаризаційному періоді та закріплені за одною матеріально відповідальною особою.
Як свідчать матеріали справи, з метою забезпечення достовірності облікових даних позивачем операції, на які контролюючий орган посилається в акті перевірки від 10.01.2025, відображені позивачем у бухгалтерському обліку як внутрішні технічні дії з комплектації (перейменування) номенклатур сировини у межах рахунку 201 «Сировина і матеріали», що відповідає та не суперечить вимогам наведеного п. 5 розділу IV Положення №879.
Внутрішні облікові документи (комплектації) використовуються саме для коректного відображення реального складу сировини в обліку відповідно до фактичного її використання у виробничому процесі, які оформлюються на підставі внутрішніх наказів, калькуляцій та виробничих рецептур, що відповідає вимогам п.44.1, 44.2 ст.44 ПК України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Зазначені облікові проведення здійснено позивачем у межах одного облікового рахунку 201 без кореспонденції з рахунками доходів, витрат чи собівартості продукції, а відповідно, вони не формують ані фінансовий результат, ані дохід підприємства, який відображається у рядку 01 декларації з податку на прибуток.
При цьому, рядок 01 декларації, згідно з її формою, відображає саме «дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку», а не витрати, собівартість чи результати внутрішніх переміщень сировини.
Тому, будь-яке твердження про нібито заниження цього рядку у зв`язку з операціями ДТ 201/Кт 201 є безпідставним і не відповідає ні суті облікових операцій, ні змісту самого рядка 01 декларації.
Таким чином, дії позивача з комплектації (перейменування) номенклатури сировини не є господарськими операціями, що призводять до зміни вартості активів, не передбачають руху товару чи фактичного вибуття/надходження матеріальних цінностей, а відтак, не мають жодного впливу на дохід підприємства внаслідок чого і відсутні порушення з боку позивача п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України.
Стосовно взаємовідносин позивача з ПАТ «Дніпропетровська ПМК № 246», судом першої інстанції з`ясовано, що 01.12.2021 між ТОВ «ГРЕЙ-ФОРТ» (орендодавцем) та позивачем (орендарем) укладений Договір №3 оренди об`єкта нежитлової нерухомості, за яким позивач отримав у тимчасове платне володіння і користування (оренду) частину об`єкта нежитлової нерухомості літ. Ф-т1, ф-т2, ф-т3 фундаменти загальною площею 1036,6 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, селище Шевченко, вул. Нова, бул. 1А для розміщення виробничо-технологічного комплексу - п.1.1 договору.
Строк оренди за цим договором встановлено по 31 грудня 2023 року включно (п.2.4 договору). В подальшому Додатковою угодою від 02.01.2024 №2 до договору №3 від 01.12.2021 дія цього договору продовжена до 29.11.2024. Одночасно, сторони за договором дійшли згоди про зупинення нарахування орендної плати на період дії правового режиму воєнного стану (п.4 Додаткової угоди №2). Умови даної угоди застосовуються до відносин, починаючи з 01.05.2023 (п. 6 Додаткової угоди №2).
09.11.202 позивачем залучені кредитні кошти для запуску інвестиційного проекту із розширення діяльності (кредитний договір №012/Д4-КБ/9034), а саме: фінансування понесених витрат на обладнання, бетоновози, спецтехніку, матеріали та послуги із забудови майданчика для розміщення, монтажу і запуску бетонозмішувальної установки, здійснення цієї діяльності відбувалося на об`єкті нерухомості адресою: Дніпропетровська область, с. Шевченко, вул. Нова, 1А загальною площею 1036,6 кв.м., яка перебувала у позивача в оренді на підставі договору оренди №3 від 01.12.021.
На орендованій площі позивачем розпочато проведення підготовчих земельних робіт, виконання яких доручено ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246».
Зазначені земельні роботи на об`єкті за адресою: Дніпропетровська область, с. Шевченко, вул. Нова, 1А, фактично виконані ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» на загальну суму 600432,12 грн, в т.ч. ПДВ 100072,02 грн., що підтверджується копією Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 31.05.2023р. форми КБ-3, підписаною сторонами договору.
Оплата за виконані земельні роботи проведена позивачем 24.12.2021 та 13.01.2022 згідно копій платіжних інструкцій №77 від 24.12.2021, №17 від 13.01.2022, на загальну суму 600432,12 грн, в т.ч. ПДВ 100072,02 грн.
Таким чином, суд першої інстанції належним чином дослідив правовідносини позивача з вказаним контрагентом, здійсненні господарські операції з перерахування грошових коштів ПАТ «Дніпропетровська ПМК №246» та дійшов правильного висновку, що виконані земельні роботи використані позивачем у його господарській діяльності з огляду на наявність у позивача в оренді вказаного нерухомого майна в період грудень 2021 року – січень 2022 року, а також після призупинення сплати орендної плати з 01.05.2023 з урахуванням вищенаведеної додаткової угоди. 
Доводи контролюючого органу ґрунтуються на припущеннях, належними та допустимими доказами не підтверджені. Наводячи в акті перевірки надані позивачем на вимогу контролюючого органу пояснення, відповідач, в той же час їм належної оцінки не надав, що призвело до помилкового висновку про порушення позивачем п.189.1 ст.189, абз. «г» п.198.5 ст.198 ПК України і заниження податкових зобов`язань з податку а додану вартість на загальну суму100072,02 грн.
З огляду на викладене в сукупності, суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованими висновки контролюючого органу стосовно вчинення позивачем податкового правопорушення, оскільки нарахування податкового зобов`язання з податку прибуток та, відповідно, податку на додану вартість позивачем здійснено у відповідності до вимог податкового законодавства, на підставі даних бухгалтерського обліку та податковій звітності.
Відповідно, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення форми «ПН» №0089680712 від 19.02.2025, яким відповідно до п.120-1.2 ст.120-1 ПК України застосовано штрафну санкцію на загальну суму 30094,83 грн. за не складення та не реєстрацію податкових накладних. 
В даному випадку нарахування штрафних санкцій відповідач пов`язує з виявленими фактами заниження сум податкових зобов`язань внаслідок не нарахування умовного продажу за товари/послуги, що не використані в господарській діяльності підприємства, у загальній сумі ПДВ 1253806 грн., і не складенням у зв`язку з цим та, відповідно, не реєстрацією в ЄРПН в строки, встановлені ПК України для такої реєстрації, податкових накладних по операціях з використання товарів не в господарській діяльності підприємства.
Разом з тим, оскільки факти використання позивачем товарів (робіт, послуг) не в господарській діяльності підприємства спростовані дослідженими судом доказами, які підтверджують використання таких товарів (робіт, послуг) позивачем у його господарській діяльності, обов`язок по складанню та реєстрації у ЄРПН відповідних податкових накладних у позивача був відсутній, що свідчить про протиправність застосування до позивача штрафу у сумі 30094,83 грн. 
Підсумовуючи вищенаведене, суд першої інстанції правильно встановив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні. 
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року у справі №160/15351/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров