ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.03.2026 Справа № 910/9034/24 

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 9; ідент.код: 20113829)
до Відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз ЛТД» (79037, м.Львів, вул. Б.Хмельницького, 212, корпус 3, кабінет 416; ідент.код: 39072528), -
Третя особа-1 (на стороні Позивача), що не заявляє самостійних вимог стосовно предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (01033, м.Київ, вул.Жилянська, 43; ідент.код 35912126)
Третя особа-2 (на стороні Відповідача), що не заявляє самостійних вимог стосовно предмету спору: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), -
про: стягнення збитків у сумі 1029049,55грн. 

Суддя: Стороженко О.Ф.
Секретар: Жовток Х.І.

Представники:
Позивача: Гусєв П.В. – Довіреність №125D/2023 від 26.12.2023 (брав участь у судовому засіданні 26.02.2026);
Відповідача: Галайський О.В. – Ордер ВС №1315814 від 10.10.2024;
Третьої особи-1: 
Третьої особи-2: 

Процесуальні дії вчинено Cудом у приміщенні Господарського суду Львівської області: зал судового засідання №11.

Виходячи з обставин, зазначених у частині третій ст. 238 ГПК України, -

Суд встановив:

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» подано у Господарський суд міста Києва Позовну заяву з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз ЛТД» збитків у сумі 1029049,55грн, завданих Позивачу виплатою ним страхового відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (Страхувальнику за Договором № 3001/294/127618 від 10.01.2022), транспортний засіб якого (д.н.з. НОМЕР_1 ) пошкоджено внаслідок загоряння напівпричепа-цистерни (д.н.з. НОМЕР_2 ), який належить (на праві власності) Відповідачу.
Господарський суд міста Києва, Ухвалою від 29.07.2024, передав справу на розгляд Господарського суду Львівської області за належною територіальною підсудністю.
Суд, Ухвалою від 17.09.2024, прийняв справу до розгляду.
Головним управлінням Державної служби з надзвичайних ситуацій у Львівській області, Державною податковою службою України та ГУ НП у Львівській область надано, на вимогу Суду, витребувані докази.
Позивачем подано Відповідь на відзив.
Позивачем підставами позову зазначено, зокрема, такі обставини:
-10.01.2022 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3001/294/127618;
-предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «МімМак», державний номерний знак « НОМЕР_3 »;
-відповідно до умов вказаного Договору страхування, Позивач взяв на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку, сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування;
-29.10.2022 на території ТОВ «ТіДіСі Дальнобой» в с. Гамаліївка сталося загоряння напівпричепа - цистерни, державний номерний знак « НОМЕР_2 », і внаслідок пожежі було пошкоджено транспортний засіб «МімМак», державний номерний знак « НОМЕР_4 »;
-відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується, у разі настання певної події (страхового випадку), виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату);
-із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання вказаного страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи, на підставі яких було складено Страховий акт;
-на підставі Страхового акту ПрАТ «СК «Універсальна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 1 029 049,55 грн;
-згідно зі ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток;
-у Відповіді Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ зазначено, що напівпричеп (цистерна), державний номерний знак « НОМЕР_2 », на момент пожежі належав Відповідачу, як власнику джерела підвищеної небезпеки;
-згідно з ч.2ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (механізмом, іншим об`єктом), використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку;
-при цьому особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого;
-джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості (Постанова Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №444/3133/19);
-таким чином, враховуючи викладені норми права та факт завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки (факт нанесення шкоди належним чином зафіксовано компетентними органами), наявні підстави для застосування ст.993 ЦК України, згідно з якою у Відповідача виникло зобов`язання перед Позивачем з відшкодування завданих збитків у межах сплаченого (Позивачем) страхового відшкодування Страхувальнику.

Відповідачем подано Відзив та Заперечення, у яких викладено обґрунтування безпідставності позову та, зокрема, зазначено:
-відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки;
-відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом;
-зі змісту даних статтей чітко вбачається, що вимога про відшкодування шкоди пред`являється до особи, відповідальної (винної) за завдані збитки;
-відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб;
-шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку;
-особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом (механізмом, іншим об`єктом) та завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах;
-якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом (механізмом, іншим об`єктом) сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення;
-особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого;
-з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК), Відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК);
-цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля); в інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч);
-тобто, вина власника джерела підвищеної небезпеки не є абсолютною та безумовною; дослідженню та встановленню підлягають обставини заподіяння шкоди, дії чи бездіяльність, які були вчинені в даний момент, причиновий зв`язок між діями, фактом заподіяння шкоди та наслідками;
-крім того, згідно з практикою Верховного Суду, на яку посилається Позивач, сформовано висновки: «Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що:
· перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України, не вичерпний; окремі предмети матеріального світу мають одночасно декілька потенційно шкідливих властивостей, через що поводження з такими предметами слід кваліфікувати як змішані джерела підвищеної небезпеки; змішані джерела підвищеної небезпеки можуть існувати в межах одного об`єкта матеріального світу; автомобіль є складною технічною системою, під час експлуатації якої використовується механічна, хімічна, електрична енергія, вогненебезпечні, отруйні речовини тощо;
· транспортний засіб, який не рухався (зберігався на автостоянці), але спричинив завдання шкоди внаслідок його загоряння через технічну несправність електричної чи паливної системи, слід кваліфікувати як джерело підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 ЦК України; транспортний засіб кваліфікується як джерело підвищеної небезпеки не через його можливість рухатись, а через його конструктивні особливості, що зумовлює наявність у власника або особи, яка володіє відповідним транспортним засобом на іншому правовому титулі, обов`язків, що опосередковують необхідність недопущення завдання шкоди іншим особам (зокрема, необхідність дотримання низки технічних вимог, порушення яких може мати наслідком ймовірне неконтрольоване завдання шкоди); транспортний засіб, який не використовується (зберігається), створює ймовірне підвищене заподіяння шкоди через неможливість повного контролю з боку особи у процесі його використання за умови наявності у відповідного транспортного засобу небезпечних конструктивних елементів (зокрема, паливна та електрична системи автомобіля); для відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки за правилами статті 1187 ЦК України не має значення, чи використовує він таке джерело за призначенням; визначальним є те, що відповідні потенційні шкідливі властивості такого джерела проявились і призвели до завдання шкоди іншим особам»;
-відтак, сам по собі факт загоряння транспортного засобу не є достатньою підставою для формування висновку про однозначну відповідальність власника такого транспортного засобу за заподіяну шкоду;
-шкідливі властивості та конструктивні особливості джерела підвищеної небезпеки, в даному випадку - транспортного засобу, повинні проявитись під час безпосереднього його використання або самотужки через технічну несправність, а не шляхом зовнішнього впливу на них;
-напівпричеп (цистерна), д.н.з. « НОМЕР_2 », у момент загоряння перебував на території підприємства, в нерухомому стані, що підтверджується наявними доказами;
-відтак, відсутнє безпосереднє використання даного транспортного засобу;
-тому, така підстава для застосування положень ст.1187 ЦК України, як використання транспортного засобу за його цільовим призначенням, відсутня;
-у Звіті по ймовірній причині пожежі зазначено: «Під час опитування очевидців пожежі встановлено, що водій ОСОБА_2 знаходився біля причіп-цистерни (газовоза), номерний знак НОМЕР_2 , та проводив роботу у відсіку запірної арматури газової системи причіп-цистерни (газовоза), через деякий час виникла пожежа, яка завдала опіків водію ОСОБА_2 та іншим особам. В подальшому полум`я поширювалось по колісній базі даної причіп-цистерни (газовоза) та перекидання полум`я, в різні напрямки, на сусідньо припарковані транспортні засоби, в результаті чого вогнем знищено два тягачі та пошкоджено три цистерни, один тягач і тентований причіп»;
-отже, саме перед загорянням та в момент загоряння напівпричепа (цистерни), д.н.з. « НОМЕР_2 », мала місце певна взаємодія з ним ОСОБА_2 , відтак, на напівпричеп (цистерну) було здійснено зовнішній вплив третьою особою, під час якого і виникло загоряння;
-як наслідок, підстав для безумовного застосування положень ст.1187 ЦК України в даному випадку немає, а шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах, як це випливає з норм ЦК і висновків Верховного Суду;
-крім цього, матеріали справи не містять жодного доказу, який би чітко давав відповідь на питання про причини загоряння та що воно спричинене саме технічними несправностями джерела підвищеної небезпеки;
-наведені у Звіті причини є ймовірними і ґрунтуються на припущеннях;
-отже, на підставі зазначеного, враховуючи, що транспортний засіб, як джерело підвищеної небезпеки, який був джерелом загоряння, не використовувався в момент заподіяння шкоди, і що загоряння було спричинено не мимовільним проявом шкідливих особливостей джерела підвищеної небезпеки, а з причин зовнішнього впливу на таке джерело підвищеної небезпеки з боку третьої особи, підстав покладати обов`язок з відшкодування завданих збитків на власника такого транспортного засобу (на підставі ст.1187 ЦК України) немає.

Третіми особами жодної заяви (клопотання) не подано.
При цьому, Третьою особою-2 не виконано обов`язкової вимоги Суду (викладеної в Ухвалах від 07.05.2025, 29.05.2025, 23.07.2025, 18.09.2025, 30.10.2025) щодо надання письмових пояснень із відповідними доказами стосовно:
-правових підстав здійснення 29.10.2022 перевезення цистерни Відповідача (яка загорілась) тягачем MAN, д.н.з. НОМЕР_5 ;
-правових підстав керування 29.10.2022 транспортним засобом (д.н.з НОМЕР_5 та НОМЕР_2 ) водієм ОСОБА_3 та наявності у нього права на керування ТЗ з цистерною-газовозом.
Відповідачем надано Пояснення щодо відсутності документів стосовно підстав перевезення цистерни Товариства тягачем Третьої особи-2.

У судовому засіданні 26.02.2026 Суд заслухав вступне слово Сторін та здійснив дослідження обставин і доказів, а проголошення Рішення відклав до 09.03.2026.

Справу, згідно з нормами статей 12, 247 ГПК України, розглянуто за правилами загального позовного провадження.

У ході дослідження обставин справи та поданих доказів, - Суд встановив:

29.10.2022 у селі Сороки-Львівські (Львівської області) виникла пожежа внаслідок загоряння причепа-цистерни (газовоз), д.н.з. НОМЕР_2 , тягачем якого був транспортний засіб, д.н.з. НОМЕР_5 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Факт пожежі підтверджується:
-Актом про пожежу (від 29.10.2022), складеним Комісією у складі повноважних осіб ВЗНС Львівського РУ ГУ ДСНС України у Львівській області та СВ ВП №1 ЛРУ №1 ГУ НП у Львівській області;
-Звітом про ймовірні причини пожежі (від 31.10.2022) Головного інспектора ВЗНС Львівського РУ ГУ ДСНС України у Львівській області.
Наявність у ОСОБА_1 права власності на тягач, д.н.з. НОМЕР_5 , підтверджується Інформаційною довідкою від 24.05.2024 Головного сервісного центру МВС.
Вказаною Інформаційною довідкою також підтверджено право власності ТзОВ «Нафтогаз ЛТД» (Відповідача) на напівпричіп (газовоз), д.н.з. НОМЕР_2 .
В Акті про пожежу та Звіті про ймовірні причини пожежі зазначено:
-про наявність газу (пропан-бутону) у вказаній цистерні, що загорілась;
-про виникнення пожежі під час стоянки ТЗ.
Водієм транспортного засобу – тягача (д.н.з. НОМЕР_5 ) з цистерною-газовозом був ОСОБА_2 , який від отриманих опіків помер (у лікарні).
Зазначений водій перебував у трудових відносинах із ОСОБА_4 , що підтверджується Наказом №4 від 13.05.2022 про прийняття на роботу.
У Звіті про ймовірні причини пожежі зазначено:
-загоряння виникло у місці знаходження запірної арматури причіп-цистерни (газовоз), д.н.з. НОМЕР_2 ;
-очевидці повідомили, що водій ОСОБА_2 «знаходився біля причіп-цистерни (газовоза), д.н.з. НОМЕР_2 , та проводив роботу у відсіку запірної арматури газової системи причіп-цистерни (газовоз), через деякий час виникла пожежа»;
-найбільш ймовірною причиною виникнення пожежі була «розгерметизація газової системи причіп-цистерни (газовоза)».
Отже, ОСОБА_5 (Третя особа-2), який є власником тягача, д.н.з. НОМЕР_5 , здійснював (через свого працівника – водія ОСОБА_2 ) перевезення небезпечного вантажу (газу) у цистерні-газовозі, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить Відповідачу.
Правові підстави користування ОСОБА_4 цистерною-газовозом Відповідача – невідомі, так як:
- ОСОБА_5 не надав витребувані Судом документи;
-Відповідач, у Поясненнях від 26.05.2025, зазначив , що у Товариства «Нафтогаз ЛТД» відсутня необхідна інформація та докази, оскільки 14.06.2023 відбулось відчуження єдиним учасником Товариства частки у статутному капіталі Товариства (у розмірі 100%) новому власнику, при цьому документи стосовно правових підстав володіння і користування цистерною Товариства ОСОБА_4 новому власнику не передавались.
Докази неправомірного заволодіння ОСОБА_4 цистерною (газовом) Відповідача – відсутні.

Враховуючи факт перевезення транспортним засобом (тягачем) ОСОБА_6 цистерни з газом, наявні підстави для застосування норм Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів», яким, зокрема, встановлено:
-дія Закону поширюється на діяльність стосовно виконання робіт і послуг з перевезення небезпечних вантажів (ст.4);
-небезпечний вантаж – речовини, які внаслідок притаманних їм властивостей, за наявності певних факторів, можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження і ін (ст.1);
-відповідно до класів небезпечних речовин, гази належать до класу 2 (ст.1);
-перевізник небезпечного вантажу – особа, яка здійснює перевезення небезпечного вантажу (ст.1);
-перевезення небезпечних вантажів – діяльність, пов`язана з переміщенням небезпечних вантажів (ст.1);
-перевізник небезпечних вантажів зобов`язаний (ст.8): 
· приймати небезпечні вантажі до перевезення, якщо вантаж і документи на нього відповідають встановленим вимогам;
· забезпечувати перевезення небезпечних вантажів у встановленому порядку визначеними транспортними засобами;
· у разі дорожнього перевезення розробити та погодити з органами Національної поліції маршрути і режими перевезення небезпечних вантажів; забезпечити своєчасний огляд транспортних засобів територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України; отримати відповідне свідоцтво про допуск до перевезення небезпечного вантажу; під час перевезення не відхилятися від узгодженого маршруту, додержуватися безпечних умов руху та постійно контролювати стан транспортного засобу і вантажу;
· забезпечувати належне зберігання небезпечного вантажу;
· у відповідних випадках здійснювати заходи фізичного захисту і охороняти небезпечний вантаж;
· забезпечувати проведення спеціального навчання, підвищення кваліфікації осіб, які здійснюють перевезення небезпечних вантажів; у разі дорожнього перевезення забезпечувати одержання водіями свідоцтв про допуск до перевезення небезпечних вантажів встановленого зразка після навчання та складання відповідних іспитів у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України;
· надавати в установленому порядку необхідну інформацію про перевезення небезпечних вантажів іншим суб`єктам перевезення та органам Національної поліції;
· здійснювати в установленому порядку страхування відповідальності суб`єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення таких вантажів;
· відшкодовувати витрати та збитки, заподіяні внаслідок порушення ним законодавства з питань перевезення небезпечних вантажів.
-транспортні засоби, якими перевозяться небезпечні вантажі, повинні відповідати вимогам безпеки, охорони праці та екології, а також у встановлених законодавством випадках мати відповідне маркування і свідоцтво про допущення до перевезення небезпечних вантажів; у разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів відповідність зазначеним вимогам транспортних засобів, обладнання, підготовки водіїв перевіряється територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України з видачею відповідних свідоцтв про допуск до перевезення (ст.19);
-перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту (ст.20);
-фізичний захист і супроводження небезпечних вантажів здійснюються у порядку, встановленому нормативно-правовими актами з питань перевезення небезпечних вантажів залежно від їх класифікації та виду транспорту, яким вони перевозяться (ст.21);
-суб`єкт перевезення небезпечних вантажів зобов`язаний укласти договір страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю фізичних осіб, навколишньому природному середовищу, майну фізичних та юридичних осіб під час перевезення небезпечних вантажів (ст.22);
-за порушення законодавства про перевезення небезпечних вантажів юридичні та фізичні особи несуть відповідальність згідно з законом (ст.25).

У матеріалах справи відсутні докази виконання ОСОБА_4 , при здійсненні діяльності з перевезення небезпечного вантажу (газу пропан-бутан), вказаних вимог Закону «Про перевезення небезпечних вантажів», а також – нормативних актів, виданих на виконання Закону.
Кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування.
Оскільки відсутні докази незаконного заволодіння ОСОБА_4 цистерною-газовозом, що належить Відповідачу (на праві власності), Суд презюмує правомірність користування Третьою особою-2 такою цистерною при перевезенні газу за допомогою тягача, д.н.з. НОМЕР_5 (що належить Третій особі-2).
Виходячи з норм Закону «Про перевезення небезпечних вантажів», відповідальність за дотримання належного стану транспортного засобу та небезпечного вантажу несе ОСОБА_5 , як перевізник такого вантажу та роботодавець водія, що безпосередньо здійснював перевезення.
Нормою ч.1 ст.1166 ЦК України встановлено, що відповідальність за шкоду, завдану майну, несе особа, яка її завдала.
Відповідно до норми ч.1 ст.1172 ЦК України, у випадку завдання шкоди працівником при виконанні трудових обов`язків, обов`язок з її відшкодування лежить на особі, з якою такий працівник перебуває у трудових відносинах.
Тобто, виходячи із норм Закону «Про перевезення небезпечних вантажів» та статей 1166 (ч.1), 1172 (ч.1) ЦК України, саме ОСОБА_5 , як перевізник небезпечного вантажу, є відповідальним за шкоду, завдану майну інших осіб при здійсненні діяльності з перевезення газу (пропан-бутану).
Крім цього, підлягають застосуванню також норми ст.1187 ЦК України, так як: 
-нормою ч.2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом;
-нормою ч.5 ст.1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду.
У день виникнення пожежі, тягачем (д.н.з. НОМЕР_5 ) та цистерною-газовозом (д.н.з. НОМЕР_2 ) володів ОСОБА_5 , водій якого здійснював перевезення небезпечного вантажу (газу).
При цьому важливо, що загоряння цистерни виникло, коли транспортний засіб перебував на стоянці, і після виконання водієм певних робіт у відсіку запірної арматури газової системи цистерни-газовозу, де згодом і виникла пожежа.
Тобто, наявним було певне втручання водія у важливі конструктивні елементи цистерни-газовоза.
Відповідно до Акту про пожежу (від 29.10.2022), внаслідок пожежі було пошкоджено кілька транспортних засобів, зокрема: причіп-цистерну, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ТзОВ «ОТП Лізинг» (Третя особа-1), з яким Позивачем було укладено Генеральний договір від 04.01.2022 (10.01.2022), стосовно добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасного випадку, а також – Додатковий договір №1 до Генерального договору.
Враховуючи настання страхового випадку, Позивач, на підставі вказаного Генерального договору, здійснив відшкодування Товариству «ОТП Лізинг» вартості відновлювального ремонту пошкодженого (внаслідок пожежі) транспортного засобу у сумі визначеного страхового відшкодування, що підтверджується Платіжною інструкцією №44002 від 09.05.2023 на суму 1029049,55грн.
У Страховому акті Позивача зазначено про виникнення у Страхової компанії «права регресу до ОСОБА_6 , який є відповідальним за завдану шкоду».
Проте, всупереч висновкам Позивача, викладеним у Страховому акті, та всупереч нормам Закону «Про перевезення небезпечних вантажів» і статей 1166 (ч.1), 1172 (ч.1), 1187 (ч.2, 5) ЦК України, вимогу про відшкодування вартості виплаченого (Третій особі-1) страхового відшкодування заявленого до Товариства «Нафтогаз ЛТД», який є власником цистерни-газовозу, д.н.з. НОМЕР_2 , але не здійснював нею перевезення газу (пропан-бутану) у день виникнення пожежі, оскільки, як уже встановлено, таке перевезення здійснював ОСОБА_5 (через свого водія).
Отже, враховуючи зазначене, позов заявлено до неналежного відповідача, що зумовлює відсутність підстав для його задоволення.

Згідно з нормою ч.1 ст.129 ГПК України, наявні підстави для покладення на Позивача судових витрат у справі.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 2, 12-14, 73-80, 86, 91, 123, 129, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України,-

Суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

Дане Рішення набирає законної сили відповідно до норм статей 240, 241, 254, 256, 257 ГПК України, а саме:
- у випадку відсутності апеляційного оскарження у 20-денний строк – після закінчення вказаного строку, встановленого на подання апеляційної скарги (до Західного апеляційного господарського суду), який обчислюється з дня складення повного Рішення;
- у випадку апеляційного оскарження (у 20-денний строк) і відсутності факту скасування – після ухвалення Західним апеляційним господарським судом відповідного судового рішення.

Повне рішення складено 09.03.2026.

Суддя Стороженко О.Ф.