КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 756/10705/25 Головуючий у 1 інстанції: Дев`ятко В.В. Провадження № 33/824/1668/2026 Доповідач: Шебуєва В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Суддя Київського апеляційного суду Шебуєва В.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника Шимка Андрія Олександровича на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці.Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. на користь держави.
Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 та його захисник 16 лютого 2026 року подали апеляційну скаргу, а також порушили питання поновлення строку на апеляційне оскарження. 
В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначили, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомленим про розгляд справи. Про наявність оскаржуваної постанови він дізнався лише 06 лютого 2026 року шляхом отримання листа від УПП в м. Києві ДПП.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року була прийнята за відсутності ОСОБА_1 (а.с. 8-9).
У матеріалах справи відсутні докази вручення судом ОСОБА_1 копії постанови Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року.
Як вбачається з матеріалів справи, захисник ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи 11 лютого 2026 року (а.с. 11). 16 лютого 2026 року він подав апеляційну скаргу.
Апеляційний суд вважає, що визначені ОСОБА_1 та його захисником причини пропуску строку на апеляційне оскарження слід вважати поважними та строк підлягає поновленню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник просять скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження усправі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. Посилаються на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне встановлення обставини, що мають значення для справи. Пунктом 8.9. ПДР України визначено, що зупинення транспортного засобу здійснюється поліцейським за допомогоюсигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки. Наявний у матеріалах справи відеозапис не містить доказів того, що поліцейських належним чином виконав вказані вимоги. На фрагменті відеозапису зафіксовано змах руки поліцейського з диском, але без направлення на автомобіль марки «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_1 , та визначення місця зупинки. Відтак, ОСОБА_1 не був зобов`язаний зупинятися в даному випадку. В подальшому на вимогу поліцейських, що здійснювали переслідування, ОСОБА_1 зупинився та відразу повідомив, що не бачив, як його зупиняли. Апелянти наголошують, що описане у протоколі порушення мало місце в межах Деснянського, а не Оболонського району м. Києва і справа була розглянута з порушенням територіальної підсудності. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування такої постанови суду першої інстанції.
Відповідно до наданого суду протоколу про адміністративне правопорушення від 23 червня 2025 року ЕПР1 № 370215 близько 09 год. 20 хв. 23 червня 2025 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «SUBARU», моделі «FORESTER», д.н.з. НОМЕР_1 , у м. Києві по просп. В. Івасюка, не зупинився на подану жезлом працівника поліції вимогу про зупинку транспортного засобу, після чого був зупинений на службовому автомобілі 0982 шляхом переслідування, чим порушив вимоги п. 8.9.а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122-2 КУпАП (а.с. 1).
До протоколу про адміністративне правопорушення долучено картку обліку адміністративного правопорушення та DVD диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (а.с. 3-4).
З долученого до протоколу відеозапису вбачається, що 23 червня 2025 року, близько 09 год. 20 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_1 , по просп. В. Івасюка у м. Києві, рухаючись в сторону метро «Почайна» відразу за автомобілем швидкої допомоги по смузі громадського руху, та не зупинився на подану жезлом вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу. 
Чуд першої інстанції дійшов законного про доведеність виниОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Апеляційний суд відхиляє, які такі, що не відповідають матеріалам справи, посилання ОСОБА_1 та його захисника про неналежне виконання поліцейським вимоги п. 8.9. ПДР України, а також, що ОСОБА_1 не бачив як його зупиняли. 
Відповідно до п. 8.9. ПДР України вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою:а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки;б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу;в) гучномовного пристрою;г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу.Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.
З відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що у зв`язку з проведенням ремонтних робіт частина проїжджої частини по просп. В. Івасюка у м. Києві в сторону метро «Почайна» була перекрита. Рух транспортних засобів в обидві сторони організовано по смугах руху в сторону лівого берега м. Києва. ОСОБА_1 рухався по просп. В. Івасюка у м. Києві на автомобілі марки «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_1 , поза потоком транспортних засобів на достатньо високій швидкості відразу за автомобілем швидкої допомоги в сторону метро «Почайна» по смузі, призначеній для руху громадського транспорту, яка була окремо відгороджена для руху відповідних транспортних засобів. Поліцейський побачив автомобіль «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та завчасно підняв сигнальний диск, вказуючи на нього. ОСОБА_1 не зупинив транспортний засіб.
З відеозапису вбачається, що у ОСОБА_1 було достатньо часу для того, щоб побачити відповідний сигнальний диск поліцейського та відреагувати на вимогу поліцейського. Вимога поліцейського про зупинку транспортного засобу «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_1 , подана з використанням сигнального диска, була досить однозначною. 
Апеляційний суд враховує, що на відеозаписі зафіксовано, що окрім швидкої допомоги ОСОБА_1 один рухався по смузі громадського транспорту. Інших транспортних засобів, які б рухалися попереду або за ним не було. Відтак, є очевидним, що ОСОБА_1 мав розуміти, що вимога поліцейського стосується саме його. 
Апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 та його захисника, що описане у протоколі порушення мало місце в межах Деснянського, а не Оболонського району м.Києва. Зафіксоване у протоколі правопорушення мало місце по просп. В. Івасюка у м.Києві на правому березі р. Дніпро в сторону метро «Почайна», що за адміністративно-територіальним поділом м. Києва відноситься до Оболонського району. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 та його захисника підлягає залишенню без задоволення, а постанова Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 рокубез змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року.
Залишити апеляційну скаргуОСОБА_1 та його захисника Шимка Андрія Олександровича без задоволення, а постанову Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Шебуєва В.А.