ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" лютого 2026 р. Справа№ 910/11487/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гаврилюка О.М.
суддів: Ткаченка Б.О. 
Майданевича А.Г. 

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.
за участю представників сторін:
від позивача: Тупіков В.І. (ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Чупахін С.О.
від відповідача: Каратун Т.В.
за апеляційною скаргою Національного банку України
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025
у справі № 910/11487/24 (суддя Удалова О.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІНЖИНІРИНГ"
до Національного банку України
про стягнення грошових коштів
За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/11487/24 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІНЖИНІРИНГ" про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Національного банку України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІНЖИНІРИНГ" 19 775,52 грн витрат на проведення експертизи. В іншій частині заяви про стягнення судових витрат відмовлено.
Додаткове рішення мотивовано тим, що позовні вимоги у даній справі задоволено частково, розмір витрат позивача на проведення експертизи підлягає покладанню н відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 19 775,52 грн (863 599,34*20000,00/ 873 402,29).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

Не погоджуючись із ухваленим додатковим рішенням, Національний банк України звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу Національного банку на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/11487/24 задовольнити. Скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/11487/24. Ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про стягнення судових витрат у справі № 910/11487/24.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.
Банк зазначає, що позивач замовив дослідження з власної ініціативи до вирішення питання судом про необхідність експертизи. Отже, такі витрати є добровільними витратами позивача, які не підлягають компенсації. У справі наявна ухвала Господарського суду міста Києва від 28.11.2024, залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025, про призначення судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Висновок №50/08 виконано на противагу вищезазначеної ухвали Господарського суду міста Києва. Отже, оскільки існує чинна ухвала Господарського суду міста Києва, якою призначено судову будівельно-технічну експертизу та експертну установу, якій доручено її проведення - Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, якраз ця установа саме таку експертиз і мала проводити у справі. Позивач, усупереч цьому, самовільно замовив дослідження в спосіб, який фактично суперечить процесуальним гарантіям, порушує принцип змагальності та рівності сторін у доступі до доказів, у зв`язку із чим витрати за складений за його результатами висновок експерта №50/08 від 06.06.2025 не можуть бути віднесені до судових витрат. 
Відповідач зазначає, що оскільки, Висновок експерта № 50/08 не врахований, не оцінений, не покладений в основу рішення та не вплинув на результат спору, отже, витрати на нього не пов`язані з розглядом справи.
На думку відповідача, під час розгляду та ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11487/24 Господарський суд міста Києва порушив норм процесуального права, зокрема, ч. 5 ст. 129 (вимоги до мотивувальної частини рішення) та ст. 238 Господарського процесуального кодексу України (пов`язаність витрат із розглядом справи), що є підставою для скасування додаткового рішення відповідно до ст. 281 Господарського процесуального кодексу України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

11.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІНЖИНІРИНГ" надійшов відзив на апеляційну скаргу Національного банку України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/11487/24.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив про те, що у відкоригованій позовній заяві від 09.06.2025 позивач вказував у попередньому розрахунку суми судових витрат про понесення, зокрема, витрат на проведення експертизи в розмірі 20 000,00 грн. При цьому до заяви про зміну підстав позову від 09.06.2025 позивачем додано разом з висновком № 50/08 від 06.06.2025 платіжну інструкцію № 1 від 06.06.2025 на суму 20 000,00 грн за послуги з проведення будівельно-технічної експертизи, якою позивач перерахував фізичній особі- підприємцю Контимировій В.В. грошові кошти у вказаному розмірі.
Позивач вказує, що при прийнятті рішення судом взято до уваги та оцінено як доказ висновок експерта № 50/08 від 06.06.2025, зокрема, в частині питань щодо відповідності за якістю вимогам умов договору та чинного законодавства стосовно виконаних позивачем робіт. Крім того, суд наголосив, що відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про призначення у даній справі експертизи, суд виходив з того, що, враховуючи наданий позивачем висновок експерта, відсутні передбачені ст. 99 Господарського процесуального кодексу України умови для призначення у даній справі судової експертизи. При цьому, те, що такий доказ як висновок експерта № 50/08 від 06.06.2025 при прийнятті рішення був оцінений в сукупності з іншими доказами, не вказує на те, що висновок не був покладений в основу судового рішення та не вплинув на результат вирішення спору.
Товариство також зазначає, що виключне доказове значення, не відповідає змісту ГПК України. Закон не встановлює будь-якої ієрархії між експертизами, а визначає лише порядок їх отримання та оцінки судом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу передачі судової справи між суддями справу № 910/11487/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/11487/24. Призначено справу № 910/11487/24 до розгляду у судовому засіданні 16.12.2025 о 12 год. 00 хв.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Ткаченка Б.О. який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, розгляд справи призначений на 16.12.2025 не відбувся.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2025 призначено розгляд апеляційної скарги Національного банку України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/11487/24 на 03.02.2026 о 12 год. 10 хв. в режимі відеоконференції.
Враховуючи викладене, воєнний стан та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/11487/24 розглядалась протягом розумного строку.

Правова позиція учасників справи 

Представник позивача у судовому засіданні 03.02.2026 просив відхилити апеляційну скаргу Національного банку України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/11487/24 як необґрунтовану.
Представник відповідача у судовому засіданні 03.02.2026 підтримав апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/11487/24.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/11487/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІНЖИНІРИНГ" до Національного банку України про стягнення грошових коштів.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.09.2025 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 599 999,99 грн боргу, 80 635,01 грн втрат від інфляції, 165 623,49 грн пені, 17 340,85 грн 3% річних, 10 366,79 грн судового збору.
27.10.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІНЖИНІРИНГ" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останнє просить покласти на відповідача витрати на проведення експертного дослідження у справі в розмірі 20 000,00 грн.
10.11.2025 від Національному банку України надійшли заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення, в яких останній просить відмовити в задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Національного банку витрат на проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 20 000,00 грн у справі № 910/11487/24, посилаючись на те, що наданий позивачем висновок експерта Контимирової В.В. № 50/08 не є судовою експертизою, вказаний експерт не призначався судом, висновок не був покладений в основу судового рішення, не вплинув на результат спору та не породжує необхідності компенсації будь-яких витрат відповідачем.
Так, у відкоригованій позовній заяві від 09.06.2025 позивач вказав у попередньому розрахунку суми судових витрат про понесення, зокрема, витрати на проведення експертизи в розмірі 20 000,00 грн. При цьому до заяви про зміну підстав позову від 09.06.2025 позивачем додано разом з висновком № 50/08 від 06.06.2025 платіжну інструкцію № 1 від 06.06.2025 на суму 20 000,00 грн за послуги з проведення будівельно-технічної експертизи, якою позивач перерахував фізичній особі-підприємцю Контимировій В.В. грошові кошти у вказаному розмірі.
Так, як вбачається із матеріалів справи, між позивачем, як замовником та фізичною особою-підприємцем (судовим експертом), як експертом, виконавцем, Контимировою В.В. 19.08.2024 укладено договір № 50/08 за умовами якого остання взяла на себе зобов`язання за дорученням замовника провести будівельно-технічну експертизу.
Згідно із п. 2.2 договору виконавець має право отримати плату в розмірах і строки, передбачені договором.
Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору замовник виплачує виконавцю окремо суму винагороди у розмірі 20 000,00 грн згідно з виставленим рахунком-фактурою за надання висновку експерта.
Розрахунок за договором здійснюється замовником на підставі рахунку-фактури прямим банківським переказом на поточний рахунок виконавця протягом 10 робочих днів від дати отримання рахунку, але в будь-якому випадку не пізніше підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.
Вказаний договір вважається укладеним і набирає чинності з дня підписання його сторонами та діє до 18.08.2025, а в частині розрахунків - до повного виконання.
06.06.2025 між позивачем та Контимировою В.В. підписано акт № 50/08.
Платіжною інструкцією № 1 від 06.06.2025 позивач перерахував Контимировій В.В. грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн.
Отже, матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на проведення експертизи в розмірі 20 000,00 грн.
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку щодо відсутності підстав для скасування чи зміни додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/11487/24 у даній справі, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 127 ГПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку, зокрема, на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 4 ст. 127 ГПК України).
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тож сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ.
З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що експертиза була проведена в позасудовому порядку, тому у відповідача відсутній обов`язок компенсувати витрати позивача на її проведення є безпідставними.
Також, як вбачається зі змісту рішення у справі № 910/11487/24, при прийнятті рішення господарським судом першої інстанції взято до уваги та оцінено як доказ висновок експерта № 50/08 від 06.06.2025, зокрема, в частині питань щодо відповідності за якістю вимогам умов договору та чинного законодавства стосовно виконаних позивачем робіт, у зв`язку із чим, доводи скаржника про те, що висновок не був покладений в основу судового рішення та не вплинув на результат спору є необґрунтованим.
Тобто, як вбачається зі змісту рішення у справі № 910/11487/24, господарським судом першої інстанції такий доказ, як висновок експерта № 50/08 від 06.06.2025 при прийнятті рішення був оцінений в сукупності з іншими доказами, чим спростовуються доводи скаржника в цій частині.
Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує на тому, що відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (особливо, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже не є такою, що відповідає принципу верховенства права.
Таким чином, з огляду на те, що позовні вимоги у даній справі задоволено частково, господарським судом першої інстанції правомірно покладено на відповідача витрати позивача на проведення експертизи пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 19 775,52 грн (863 599,34*20000,00/ 873 402,29).
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи та висновків місцевого суду, а отже колегією суддів відхиляються.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване додаткове рішення суду прийнято відповідно до вимог процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Національного банку України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/11487/24 задоволенню не підлягає. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/11487/24 слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/11487/24 залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/11487/24 залишити без змін.
3. Справу 910/11487/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Постанова підписана 02.04.2026.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк 

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич