Справа № 738/1923/25 
№ провадження 2/738/21/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

06 квітня 2026 року    Менський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого – судді: Савченка О.А. 
з участю 
секретаря: Лях Н.М.
представника позивача: Чернілевського В.Г., 
представника відповідача ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області: Усачової М.В.,
відповідача: ОСОБА_1 ,
представника відповідача СК «Миколаївський»: Симана М.М.,
pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi цивільну спpаву за позовною заявою Фермерського господарства «САМ» до Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області, ОСОБА_1 , Сільськогосподарського кооперативу «Миколаївський» про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки,
В С Т А Н О В И В:
І. Стислий виклад позовних вимог, заперечень відповідачів.
У серпні 2025 року до Менського районного суду Чернігівської області звернулось Фермерське господарство «САМ», в інтересах якого діє представник – адвокат Чернілевський Віталій Григорович, з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області, ОСОБА_1 , Сільськогосподарського кооперативу «Миколаївський» про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки.
Позов мотивовано наступним. Так, ФГ «САМ» є постійним землекористувачем земельної ділянки площею 38,2 га, що розташована на території Локнистенської сільської ради Менського району, про що 15.05.1997 видано Державний акт на право постійного користування землею серії ЧН № 00111, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 111. Це підтверджується Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.07.2022 по справі № 927/135/22, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 30.05.2023, задоволено позов ФГ «САМ» до Березнянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, визнано недійсним та скасовано рішення десятої сесії Березнянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області восьмого скликання від 30.07.2021 № 386/10 VIII «Про припинення права постійного користування земельної ділянки для ведення фермерського господарства за межами с. Локнисте на території Березнянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області». 
Судовими рішеннями у справі № 927/959/22 за позовом ФГ «САМ» про оскарження затвердження проекту землеустрою земельної ділянки: сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 31,6808 га, у т.ч. пасовищ 31,6808 га (кадастровий номер 7423086300:11:000:0423) для громадських пасовищ, розташованої на території Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФГ «САМ» про визнання незаконним та скасування Наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-8511/14-19-сг від 05.11.2019 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки з кадастровим номером 7423086300:11:000:0423, площею 31,6808 га, у комунальну власність Локнистенської сільської ради Менського району, код ЄДРПОУ: 04414193, правонаступником якої є Березнянська селищна рада Чернігівської області, код ЄДРПОУ 04412366, та припинення права власності Локнистенської сільської ради Менського району, код ЄДРПОУ: 04414193, правонаступником якої є Березнянська селищна рада Чернігівської області, код ЄДРПОУ 04412366, на земельну ділянку з кадастровим номером 7423086300:11:000:0423 площею 31,6808 га. - є неналежним способом захисту Позивача. Оскільки в межах земельної ділянки площею 38,2 га, яка відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ЧН № 00111 від 15.05.1997, виданого Менською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження № 149 від 21.04.1997, передана у постійне користуванні позивачу, знаходиться частина земельної ділянки з кадастровим номером 7423086300:11:000:0423, переданої в комунальну власність Локнистенській сільській раді Менського району Чернігівської області згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області № 25-8511/14-19-сг від 05.11.2019 (що підтверджується висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи від 19.11.2024 № СЕ-19/125-24/6462-ЗТ), Позивач не зможе зареєструвати свою земельну ділянку у Державному земельному кадастрі. Належному способу захисту права Позивача відповідає вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки 7423086300:11:000:0423 з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки. Відповідний спосіб захисту прав передбачений ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» і у випадку наявності підстав для задоволення таких позовних вимог позивач надалі зможе здійснити державну реєстрацію переданої йому у постійне користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Враховуючи висновки Господарського суду Чернігівської області у справі № 927/959/22, Позивач звернувся до Господарського суду Чернігівської області з вимогою про скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки, на підставі ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.06.2025 у справі № 927/243/25 позовні вимоги Позивача були задоволені. Рішення набрало законної сили. Відповідно з Державного земельного кадастру прибрано запис про земельну ділянку площею 31,6808 га з кадастровим номером 7423086300:11:000:0423, передану в комунальну власність Локнистенській сільській раді Менського району Чернігівської області, що була сформована та внесена у Державний земельний кадастр за рахунок земельної ділянки площею 38,2 га на території Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області, яка була надана Позивачу для ведення селянського (фермерського) господарства, що посвідчується Державним актом на право постійного користування землею серії ЧН № 00111, про що в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею зроблено запис за № 111, та припинено право власності Березнянської селищної ради. 
Крім земельної ділянки площею 31,6808 га з кадастровим номером 7423086300:11:000:0423, переданої в комунальну власність Локнистенській сільській раді Менського району Чернігівської області, що була сформована та внесена у Державний земельний кадастр за рахунок земельної ділянки площею 38,2 га на території Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області, яка була надана Позивачу для ведення селянського (фермерського) господарства було сформовано ще 18 земельних ділянок, серед яких земельна ділянка з кадастровим номером 7423086300:11:000:0352, площею 2,0000 га, цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: Чернігівська область, Менський район, Локнистенська сільська рада, яка внесена до Державного земельного кадастру Відділом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області у Менському районі 30.11.2016, право власності на яку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 (надалі Відповідач-2) 16.02.2017, номер запису про право власності 18604438, та СК «Миколаївський» (надалі Відповідач-3), як орендарем 07.11.2018, номер запису про інше речове право 28859480. 
Станом на час проведення державної реєстрації земельної ділянки 7423086300:11:000:0352 в Державному земельному кадастрі було чинне право постійного користування Позивача на земельну ділянку, в межах якої формувалася дана земельна ділянка. Нотаріальної згоди Позивача на формування оскаржуваної земельної ділянки проект землеустрою не містить, Позивача не було позбавлено права користування на спірну земельну ділянку, земельна ділянка не вилучалась у нього у встановленому діючим законодавством порядку. Отже проект землеустрою, відповідно до якого Державним кадастровим реєстратором було зареєстровано земельну ділянку, не відповідав вимогам законодавства, у Державного кадастрового реєстратора не було підстав здійснювати державну реєстрацію земельної ділянки.
Факт накладання земельної ділянки 7423086300:11:000:0352 на земельну ділянку площею 38,2 га підтверджується відомостями з Державного земельного кадастру, Технічного звіту по перенесенню в натуру меж земельної ділянки громадянина ОСОБА_2 для розширення селянського/фермерського господарства із земель запасу Локнистенської сільської ради Менського району, складеного Чернігівською філією Інституту землеустрою Української академії аграрних наук в 1997 році, розпорядженням Менської районної державної адміністрації від 21.04.1997 № 149 «Про відведення земельних ділянок для розширення селянських/фермерських господарств із земель районного запасу», Висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи від 19.11.2024 № СЕ-19/125-24/6462-ЗТ, Висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 23.06.2020 року № 2614-2633/20-24 відображеним у Технічному звіті щодо виконання топографо-геодезичних робіт та дослідження земельних ділянок, які розташовані в Березнянській селищній раді Чернігівського району Чернігівської області від 20.08.2025. 
Скасування державної реєстрації земельної ділянки 7423086300:11:000:0352 з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки в повній мірі поновить порушені права позивача. Відділ у Менському районі Головного управління Держгеокадастру Чернігівській області (нині Відповідач-1), формуючи нову земельну ділянку площею 2 га, якій присвоєно кадастровий номер 7423086300:11:000:0352, та в подальшому передаючи її у власність ОСОБА_1 , знав і повинен був знати про існування права постійного користування позивача та про обов`язковість погодження попередньо з позивачем таких дій. Таким чином, ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області діяло всупереч вимогам ст. ст. 116, 118 ЗК України та ст. 50 Закону «Про землеустрій», ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» (при цьому слід наголосити, що розроблення проекту відведення (дозвіл), надання у власність та реєстрація в ДЗК - все відбувалось в межах повноважень одного органу (ГУ ДГК в Чернігівській області), який володіє повним обсягом інформації щодо землекористувачів в межах області (в тому числі як електронні дані, так і архівні), а отже саме Відповідач-1 знав, міг знати і повинен був знати про наявність постійного користування та знав про пряму заборону закону щодо виділення землі без згоди такого землекористувача. Наявність у Державному земельному кадастрі (ДЗК) відомостей про земельну ділянку Відповідача-2 виключає можливість внесення в ДЗК відомостей про земельну ділянку позивача, що створює перешкоду у здійсненні Позивачем його права користування. 
В зв`язку з цим, позивач просить скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі, земельної ділянки з кадастровим номером 7423086300:11:000:0352, площею 2,0000 га, цільовим призначенням «Для ведення особистого селянського господарства», що розміщується: Чернігівська область, Менський район, Локнистенська сільська рада, проведену Відділом у Менському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області 30.11.2016, із закриттям запису у Поземельній книзі з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; стягнути на користь позивача з відповідачів солідарно судові витрати.
В установлений судом строк від відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просять в задоволені позову відмовити. 
Від представника відповідача СК «Миколаївський» до суду надійшли письмові пояснення, в яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 
26 жовтня 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області, у якій представник позивача зазначає, що позивач заперечує проти доводів, викладених у відзиві ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству та правовим висновкам Верховного Суду. Також 26 жовтня 2025 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення на додаткові пояснення відповідача СК «Миколаївський», у яких зазначає, що наданий СК «Миколаївський» документ «Додаткові пояснення» не відповідає вимогам до процесуального документа «Відзив на позовну заяву» відповідно до вимог статей 174 та 178 ЦПК України, а тому цей документ не може бути розцінений судом як відзив і має бути врахований лише як додаткові пояснення сторони у справі.
ІІ. Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті.
Представник позивача Фермерського господарства «САМ» в судовому засіданні просив задовольнити позовну заяву, посилаючись на обставини, викладені у позові. З приводу доводів, викладених у відзиві на позовну заяву відповідача ГУ Держгеокадастру зазначив наступне. Право постійного користування ФГ «САМ» виникло у 1997 році, та посвідчується Державним актом. Відповідно до Пункту 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право користування на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. На момент реєстрації спірної ділянки у 2016 році ділянка позивача вже існувала, як сформований об`єкт права, що має пріоритет над пізнішим наданням та реєстрацією. Статті 116, 118 Земельного кодексу України та стаття 50 Закону України «Про землеустрій» не допускають та виключають можливість формування нової земельної ділянки в межах земельної ділянки, що вже перебуває у користуванні іншої особи. ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області намагається оцінювати дії реєстратора ізольовано (лише за наявністю запису в ДЗК), тоді як Верховний Суд зобов`язує оцінювати законність дій в комплексі всіх фактичних даних справи та з урахуванням наслідків, у даному випадку, формування та реєстрація спірної ділянки відбулася за рахунок землі ФГ «САМ», що перебуває у постійному користуванні з 1997 року, що свідчить про відсутність підстав для реєстрації. Посилання ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області на наявність Наказу про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою не легалізує дій щодо формування земельної ділянки за рахунок ділянки позивача. Аргумент ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області про те, що вимога про скасування реєстрації є похідною, є прямим порушенням висновків Верховного Суду. Обраний позивачем спосіб захисту є належний та самостійний спосіб захисту, що підтверджено судовими рішеннями в аналогічних справах ФГ «САМ» щодо накладання меж. Водночас, неналежним способом захисту є вимога про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження проєкту землеустрою, адже скасування такого наказу не скасовує державної реєстрації земельної ділянки у ДЗК, а отже, не призводить до реального відновлення права позивача. Рішенням у справі № 927/243/25 від 04 червня 2025 року було задоволено аналогічну позовну вимогу про скасування державної реєстрації іншої спірної ділянки, сформованої за рахунок землі позивача. У справах № 927/243/25 та № 927/959/22 судами вже встановлено місце знаходження земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні позивача, та факт накладання на неї спірних ділянок, ці факти є преюдиціальними і не потребують повторного доказування. Заперечення ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, оскільки справа не є простою, вимагає глибокого аналізу земельного законодавства, актуальної практики Верховного Суду та порівняльного аналізу судових експертиз та кадастрових даних; розмір витрат на правничу допомогу обґрунтований відповідно до укладеного договору, детальний опис робіт буде наданий суду згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України. Щодо «письмових пояснень» представника відповідача СК «Миколаївський» зазначив, що доводи відповідача про те, що позивач мав оскаржувати первинні адміністративні акти (Накази ГУ Держгеокадастру) замість заявленої вимоги, є помилковими. Належність обраного Позивачем способу захисту – скасування державної реєстрації земельної ділянки у ДЗК із припиненням усіх речових прав – вже була констатована судовими рішеннями у подібних справах, зокрема у справах № 927/959/22 та № 927/243/25. Суди у вищезазначених справах дійшли висновку, що оскарження наказів Головного управління Держгеокадастру, виданих щодо проекту землеустрою, є неналежним та неефективним способом захисту. Навіть у разі скасування Наказу, земельна ділянка відповідача продовжувала б існувати як об`єкт цивільних прав у Державному земельному кадастрі (ДЗК). Лише заявлена позивачем вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки у ДЗК із закриттям запису та припиненням усіх речових прав відповідно до частини 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та висновків Верховного Суду відновлює порушені права ФГ «САМ». Позов ФГ «САМ» є негаторним позовом (про усунення перешкод у користуванні), а не віндикаційним (про витребування майна). Отже, позивач є належним позивачем для захисту свого речового права постійного користування. Доводи відповідача про те, що Відповідач-2 є добросовісним набувачем, є хибними, оскільки земельна ділянка була набута у власність на землях, які вже перебували у постійному користуванні ФГ «САМ» (з 1997 року), що є обтяженням і прямо виключає добросовісність. Оскільки заявлений позов не є віндикаційним (витребування майна), положення статті 390 ЦК України про компенсацію добросовісному набувачу на позивача не покладаються та до даних правовідносин не застосовуються. Витрати на поліпшення (видалення дикорослих дерев, внесення селітри) були понесені орендарем СК «Миколаївський» у межах договірних відносин з Відповідачем-2. Вирішення питання компенсації цих витрат має відбуватися між Відповідачами, а не за рахунок позивача, право якого було порушено. Позивач категорично заперечує пропуск строку позовної давності, оскільки заявлені вимоги є за своєю суттю негаторним позовом, до якого позовна давність не застосовується. Якщо ж суд з якихось причин не кваліфікує позов як негаторний, то з фактичних даних справи вбачається, що позивач дійсно довідався про факт порушен права 17.04.2020, а тому строк почався 18.04.2020. Оскільки фактично весь період перебігу позовної давності, починаючи з 18.04.2020, припидає на час дії карантину та/або воєнного стану, заявлений позов поданий у визначені ЦК України строки. 
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області – Усачова М. В. просила відмовити в задоволенні позову та пояснила наступне. ФГ «САМ» було створено ОСОБА_2 26.04.1996. ФГ «САМ» є постійним користувачем земельної ділянки, площею 38,2 га на території Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області, яка була надана для ведення селянського (фермерського) господарства, що посвідчується Державним актом на право постійного користування землею серії ЧН №00111, виданим 15.05.1997, про що в книзі записів зроблено запис за №111. На час звернення Позивача з цим позовом до суду відомості про земельну ділянку, площею 38,2 га до Державного земельного кадастру не внесені, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не затверджувалася. 01.08.2016 до Головного управління надійшла заява від ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою по відведенню у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області. Головним управлінням вказана заява була розглянута та 11.08.2016 прийнято наказ № 25-12358/14-16-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». На підставі наданого дозволу землевпорядною організацією було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який в подальшому був поданий для проведення державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку з кадастровим номером 7423086300:11:000:0352 площею 2,0000 га її державна реєстрація була проведена в Державному земельному кадастрі 30.11.2016 державним кадастровим реєстратором відділу у Менському районі Головного управління. На час здійснення державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі 30.11.2016, земельна ділянка позивача не була зареєстрована в Державному земельному кадастрі, а тому кадастровому реєстратору не могло бути відомо про знаходження в межах земельної ділянки, реєстрацію якої він здійснював, земельної ділянки Позивача. За відсутності підстав встановлених приписами частини 6 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація була проведена. На думку представника Головного управління, вимога про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням всіх речових прав є похідною, оскільки залежить від законності прийнятих Головним управлінням наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та про затвердження такої документації. Щодо заявленого до відшкодування розміру судових витрат Головне управління зазначає, що позивачем у позові зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу він попередньо оцінює у 55 000 грн, а остаточний розмір буде розрахований після завершення провадження у справі. На думку Головного управління зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, оскільки справа не складна, містить одну вимогу немайнового характеру. Докази додані до матеріалів цього позову були зібрані під час розгляду судових справ № 927/135/22, №927/959/22, № 927/243/25. Оскільки Позивачем до матеріалів справи не додано детальний опис робіт (наданих послуг) наразі неможливо оцінити обсяг часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому вважає розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката завищеним та таким, що не є співмірним зі складністю справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовних вимог не визнав, проти задоволення позову заперечував.
Представник відповідача СК «Миколаївський» – Симан М.М. просив відмовити в задоволенні позову та пояснив суду наступне. у 2016 році ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області із заявою про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою по відведенню у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га на території Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області, яка була розглянута, після чого видано наказ “Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою”, на підставі якого було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та в подальшому проведена державна реєстрація земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер 7423086300:11:000:0352 в Державному земельному кадастрі. Після цього ОСОБА_1 подав заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. 27 грудня 2016 року ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області розглянуто заяву та видано наказ № 25-21420/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», за яким ОСОБА_1 передано земельну ділянку у власність. 16.01.2017 державним реєстратором Менської міської ради Рачковим В.Ю. зареєстровано право власності на земельну ділянку в ДРРП, номер запису 18604438. Представник відповідача вважає, що учасник бойових дій ОСОБА_1 , який отримав земельну ділянку безоплатно, однак з використанням одноразового права набуття права власності, є добросовісним набувачем. У подальшому ОСОБА_1 уклав договір оренди землі спочатку з ФГ «Ковбаси Віктора Олеговича», який був належним чином зареєстрований в ДРРП, та достроково розірваний у зв`язку з неможливістю використання з технічних причин (земельна ділянка потребувала розчищення), а 07.11.2018 з СК «Миколаївський», який було зареєстровано в ДРРП, номер запису про інше речове право 28859480. При здійсненні реєстрації договорів оренди земельної ділянки реєстратором перевіряється об`єкт нерухомості щодо його належності, відсутність арештів щодо майна. Позивач у своїй позовній заяві не конкретизував позовні вимоги, питання про скасування наказів не ставить. Фактично, в позовній заяві позивач оспорює дії ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області, що полягають у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки та просить припинити право власності, набуте на земельну ділянку безоплатно в установленному порядку за рахунок земель державної власності, однак, згідно з ст. 387 ЦК України тільки власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до діючого законодавства землями комунальної власності ОТГ вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, тож позивачем в даному випадку має бути Березнянська селищна рада. Усі експертні висновки базуються на Технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленій з порушеннями у 2020 році за заявою ОСОБА_2 (замовником мало бути ФГ «САМ») та є матеріалами кримінального провадження, в якому жодній особі не оголошено підозру, а тому використання таких відомостей у цивільному позові заборонено. Так, 23.12.2020 в ЄРДР за заявою ОСОБА_2 за № 42020271010000340 були внесені відомості про нібито вчинення злочину за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. До заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 було додано як докази Технічну документацю із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовлену у 2020 році, в якій міститься заява ОСОБА_2 від 17.04.2020. Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 14.01.2021 накладено арешт на земельну ділянку, з забороною володільцю (або іншим особам, які уповноважені на вчинення реєстраційних дій) права на відчуження, розпорядження та/або користування земельною ділянкою. За вказаних обставин, відповідач вважає, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду з вказаним позовом. Крім вирішення питання про компенсацію добросовісному набувачеві вартості майна постає питання відшкодування здійснених поліпшень земельної ділянки орендарем земельної ділянки СК «Миколаївським». Після укладення договору оренди землі при огляді земельної ділянки агрономічною службою СК «Миколаївський» було виявлено, що земельна ділянка значно поросла дикорослими деревами груші та берези, вкрита кротовинами та значно забур`янена. Для ефективного використання земельної ділянки було здійснено поліпшення, а саме: видалення дикорослих дерев груші та берези вартістю 5000 грн. на один гектар; - ліквідація кротовин дисками вартістю 800 грн. на один гектар; докорінна обробка на глибину орного шару вартістю 1700 грн. на один гектар; внесення аміачної селітри на суму 1500 грн. на один гектар. Щодо вимог представника позивача про стягнення судових витрат, представник відповідача просить врахувати суд, що позивач звернувся до суду з сімнадцятьма аналогічними позовами, в кожному з яких розмір заявленої позивачем професійної допомоги становить орієнтовно 55000 грн. Оскільки докази витрат позивачем будуть надані після завершення розгляду справи, тому письмові пояснення з даного приводу відповідачем СК «Миколаївський» будуть надані також пізніше.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2025 року підготовче засідання відкладено, у зв`язку з відпусткою судді.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2025 року задоволено самовідвід судді Парфененко О.Я. від розгляду справи.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2025 року справу прийнято до провадження судді Савченка О.А., призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2025 року підготовче засідання відкладено за клопотанням представника позивача.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні
IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.
26 квітня 1996 року зареєстроване Селянське (фермерське) господарство САМ, код ЄДРПОУ 22825267, номер запису: 10601200000000430, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи серії НОМЕР_1 , (том 1 а.с. 11).
ОСОБА_2 , як засновнику ФГ САМ, відповідно до розпорядження районної державної адміністрації Ради народних депутатів Менського району Чернігівської області від 21 квітня 1997 року № 149, надано на праві постійного користування для розширення селянського/фермерського господарства земельну ділянку площею 38,2 га в межах згідно з планом, розташовану на території Локнистенської сільської ради Менського району, про що 15 травня 1997 року виданий Державний акт на право постійного користування землею серії ЧН № 00111, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 111. Державний акт включає план зовнішніх меж землекористування (том 1 а.с.12).
Технічний звіт по перенесенню в натурі меж земельної ділянки громадянина ОСОБА_2 для розширення селянського (фермерського) господарства із земель запасу Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області виготовлений на замовлення Чернігівського обласного відділення Українського державного фонду підтримки селянських/фермерських господарств, у 1997 році, Чернігівським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук. (том 1 а.с. 13-23).
Постановою Верховного Суду від 30 травня 2023 року залишено у силі рішення Господарського суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року у справі за позовом ФГ САМ до Березнянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, яким визнано недійсним та скасовано рішення Березнянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (десята сесія восьмого скликання) від 30 липня 2021 року №386/10-VIII «Про припинення права постійного користування земельної ділянки для фермерського господарства за межами с. Локнисте на території Березнянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області» (том 1 а.с. 24-32).
Отже, матеріалами справи підтверджено, що належним користувачем земельної ділянки, загальною площею 38,2 га, що надана громадянину ОСОБА_2 в постійне користування для розширення селянського (фермерського) господарства, за Державним актом серії ЧН №00111, виданим 15 травня 1997 року, є ФГ «САМ».
25 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області із заявою про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою по відведенню у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га сільськогосподарських угідь для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області. На підставі заяви видано наказ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», на підставі якого було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та в подальшому проведена державна реєстрація земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер 7423086300:11:000:0352 в Державному земельному кадастрі. Після цього ОСОБА_1 подав заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. 27 грудня 2016 року ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області розглянуто заяву та видано наказ № 25-21420/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», за яким ОСОБА_1 передано земельну ділянку у власність. 16.01.2017 державним реєстратором Менської міської ради Рачковим В.Ю. зареєстровано право власності на земельну ділянку в ДРРП, номер запису 18604438.
07 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та СК «Миколаївський» укладено Договір оренди землі, відповідно до якого земельна ділянка з кадастровим номером 7423086300:11:000:0352 передана в оренду строком на 10 років, про що внесені відомості як про інші речові права, а саме право оренди земельної ділянки, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Згідно з Висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 23 червня 2020 року № 2614-2633/20-24, досліджені та визначені межі земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ЧН № 00111 від 15.05.1997, виданого Менською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження № 149 від 21.04.1997, земельна ділянка з кадастровим номером 7423086300:11:000:0352 накладається на земельну ділянку площею 38,2 га,  що перебуває у користуванні ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ЧН № 00111 від 15.05.1997, виданого Менською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження № 149 від 21.04.1997 (т. 1 а.с. 68-76).
Згідно з Висновком комісійної судової земельно – технічної експертизи від 19 листопада 2024 року за № СЕ-19/125-24/6462-ЗТ, надати відповідь на запитання: «Чи є порушення меж (або накладення) земельної ділянки площею 31,6808 га з кадастровим номером 7423086300:11:000:0423, переданої в комунальну власність Локнистенській сільській раді Менського району Чернігівської області згідно наказу Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області № 25-8511/14-19-сг від 05.11.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у комунальну власність», на земельну ділянку площею 38,2 га, яка згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ЧН № 00111 від 15.05.1997, виданого Менською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження № 149 від 21.04.1997, передана у постійне користування ОСОБА_2 , який є засновником Фермерського господарства «САМ», відповідно до документації із землеустрою на ці земельні ділянки? Якщо так, то яка площа та координати площини накладання?» - не представляється за можливе, у зв`язку з тим, що у складі документації із землеустрою на земельну ділянку площею 38,2 га відсутній каталог координат всіх поворотних точок меж земельної ділянки (т. 1 а.с. 86-101). 
Разом з тим, експертами надано відповідь про те, що наявне порушення меж та накладання земельної ділянки площею 31,6808 га з кадастровим номером 7423086300:11:000:0423, переданої в комунальну власність Локнистенській сільській раді Менського району Чернігівської області згідно наказу Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області № 25-8511/14-19-сг від 05.11.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у комунальну власність», на земельну ділянку площею 38,2 га, яка згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ЧН № 00111 від 15.05.1997, виданого Менською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження № 149 від 21.04.1997, передана у постійне користування ОСОБА_2 , який є засновником Фермерського господарства «САМ». Площа накладання становить - 7,5611 га. координати площини накладання наведені у додатку 1 до висновку експерта.
Згідно з Висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 16 грудня 2025 року №981/25-24, межі земельної ділянки 7423086300:11:000:0352 накладаються на земельну ділянку площею 38,2 га, яка згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ЧН № 00111, виданного 15.07.1997 Менською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження № 149 від 21.04.1997, передана в постійне користування ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства, межі якої були встановлені в ході проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи, за результатами якою складено висновок від 19 листопада 2024 року № СЕ-19/125-24/6462-ЗТ у справі № 927/959/22, про що наведено в додатку 1 до висновку, де межі земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні у ОСОБА_2 позначені чорним кольором, межі земельних ділянок, що накладаються червоним, площі накладання заштриховані блакитним кольором (т. 2 а.с. 51-63).
V.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
У статті 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною першою статті 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Пунктом 6 розділу X Перехідні положення ЗК України (в редакції Закону від 25.10.2001, що діяв з 01.01.2002, тобто на момент набрання цим нормативно-правовим актом чинності) встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.
Проте, Конституційний Суд України Рішенням N5-рп/2005 від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 6 розділу X Перехідні положення ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.
Таким чином, громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали в постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.
При цьому, за пунктом 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі – Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 3 статті 3 Закону №1952-IV визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Суд встановив, що державний акт на право постійного користування землею серії ЧН №00111, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 111, а тому він є дійсним відповідно до частини статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.07.2022 по справі № 927/135/22, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 30.05.2023 року, підтверджено, що ФГ «САМ» є постійним землекористувачем земельної ділянки площею 38,2 га, що розташована на території Локнистенської сільської ради Менського району, про що 15.05.1997 видано Державний акт на право постійного користування землею серії ЧН № 00111, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 111.
За частиною 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Земельна ділянка площею 38,2 га отримана позивачем на підставі права постійного користування згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ЧН-00111 від 15.05.1997 у Державному земельному кадастрі не зареєстрована.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку, яка перебуває у його постійному користуванні, а тому заявлені ним вимоги є за своєю суттю негаторним позовом, метою якого є усунення перешкод ФГ «САМ» у здійсненні його права користування земельною ділянкою. Ці перешкоди мають триваючий характер і полягають не у витребуванні ділянки з незаконного володіння (це був би віндикаційний позов), а саме у наявності неправомірних відомостей у Державному земельному кадастрі (ДЗК) про формування у просторових межах кадастру на місці його ділянки – ділянки відповідача ОСОБА_1 . 
З даного приводу суд зазначає наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. 
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися майном, тобто заявити негаторний позов.
Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Негаторний позов характеризується наступними ознаками: Негаторний позов застосовується лише якщо сторони не перебувають у договірних відносинах; власник (титульний володілець), який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні; сутністю вимог за негаторним позовом є усунення порушення, яка триває і має місце на момент звернення з позовом; таке порушення має неправомірний характер; до вимог за негаторним позовом строки позовної давності не можуть застосовуватися.
Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з негаторним позовом, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова КГС ВС від 25.05.2021 у справі № 910/91/20).
Якщо зайняття земельних ділянок шляхом накладення земельних ділянок не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками, тому у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном – негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Тому задоволення вимоги про витребування земельної ділянки в порядку віндикації з посиланням як на правову підставу такої вимоги на ст. 388 ЦК України не підлягає задоволенню. (Постанови КЦС ВС від 16 лютого 2022 року у справі № 363/669/17; від 18 липня 2022 року у справі № 535/475/20; від 18 січня 2023 року у справі № 369/10847/19).
За статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).
Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Оскільки право постійного користування земельною ділянкою приватної власності законом не передбачено, то наявність у відповідача ОСОБА_1 права приватної власності на земельну ділянку є перешкодою для державної реєстрації права постійного користування ФГ «САМ».
Отже, позивачеві належить право на захист від порушень, пов`язаних із володінням земельною ділянкою.
Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункти 43, 89), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 60).
Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16 січня 2017 року державним реєстратором Менської міської ради Рачковим В.Ю. зареєстроване право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2.0000 га, з кадастровим номером 7423086300:11:000:0352, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1149527774230.
Відповідно до статті 126 ЗК України (у редакції, чинній з 01.01.2013) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації прав підлягають, зокрема, такі речові права, як право власності, право постійного користування земельною ділянкою.
Згідно з вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на земельну ділянку повинно бути зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Реєстрація права приватної власності на спірну земельну ділянку унеможливлює реєстрацію права постійного користування ФГ «САМ», оскільки право постійного користування може бути встановлене лише щодо земель державної або комунальної власності.
ФГ «САМ» та ОСОБА_1 не мають між собою договірних відносин стосовно спірної земельної ділянки, що зумовлює речово-правовий характер спірних правовідносин, що є підставою для використання відповідних способів захисту.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли сторони не перебували у договірних відносинах один з одним, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).
Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14- ц (провадження № 14-256цс18), від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).
Особа може витребувати належне їй майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів місцевого самоврядування або документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право власності, оскільки їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном.
З цього приводу є висновки Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13).
Слід також зазначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80).
Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.
Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що позивач є постійним землекористувачем земельної ділянки площею 38,2 га, що розташована на території Локнистенської сільської ради Менського району, про що 15.05.1997 видано Державний акт на право постійного користування землею серії ЧН № 00111, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 111.
Позивач вважає, що оскільки земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_1 накладається на його земельну ділянку, він позбавлений можливості зареєструвати право постійного користування земельною ділянкою ФГ «САМ», а відтак, звертаючись до суду, вважає належним способом судового захисту своїх прав саме скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідача із одночасним припиненням усіх речових прав на неї.
Спірні правовідносини у цій справі виникли внаслідок неможливості Позивачем оформлення права постійного користування земельною ділянкою через накладення на земельну ділянку позивача земельної ділянки, належної відповідачу ОСОБА_1 , а відтак, характеризуючи обраний позивачем спосіб захисту в контексті цих правовідносин, суд вважає за необхідне зауважити таке.
Оскільки за вказаних позивачем обставин цієї справи частина земельної ділянки вибула з володіння постійного користувача ФГ «САМ», а право власності на таку частину зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 , суд вважає, що заявлений ФГ «САМ» позов про скасування державної реєстрації земельної ділянки, не спрямований на ефективне відновлення права позивача, а належним (правомірним) способом захисту права позивача як постійного користувача земельної ділянки, який позбавлений можливості оформити своє право постійного користування на неї, тобто володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов про витребування земельної ділянки.
Суд також вважає безпідставним посилання позивача ФГ «САМ» на рішення Господарського суду Чернігівської області у справах № 927/959/22 та № 927/243/25 як на такі, що мають преюдиційний характер.
Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року справа № 522/7758/14-ц (провадження № 61-40927св18) зазначив, що преюдиційні факти – це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
ВС зауважив, що преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.
При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках ці обставини встановлюються на загальних підставах.
Особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів.
Тобто, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. 
Тому не можуть мати преюдиційного значення під час розгляду інших справ рішення ухвалені Господарським судом для ОСОБА_1 , СК «Миколаївський», які участі у розгляді вказаної справи не брали.
Як зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52) обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. 
У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.
VІ. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В : 

В задоволенні позову Фермерського господарства «САМ» до Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області, ОСОБА_1 , Сільськогосподарського кооперативу «Миколаївський» про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:         О.А. Савченко