УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 496/2282/20
провадження № 51-3148ск22
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
розглянула касаційну скаргу прокурора на ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 січня 2026 року щодо ОСОБА_4 і
встановила:
за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 12 листопада 
2021 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, який має неповну середню освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 20 березня 2017 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 2, 71, 185 ч. 3, 71 ч. 1 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 09 квітня 2020 року на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2020 року, відповідно до ст. 81 КК України, ст. 537, ст. 539 КПК України не відбутий строк 3 місяці 23 дні; визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання: 
-за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років,
-за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань та визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.
На підставі ст. 71 КК України, ОСОБА_4 до призначеного покарання шляхом часткового складання приєднано частину не відбутого покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2017 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років 
2 (два) місяці.
Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_4  залишений у виді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислений з моменту його фактичного затримання, тобто з 20 квітня 2020 року.
Вказаним вироком вирішене питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 22 січня 2026 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задовольнив частково, вирок місцевого суду змінив в частині призначення покарання. Призначив ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого:
- ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
- ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначив ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань та визначив покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 місяців. 
На підставі ст. 71 КК України, ОСОБА_4 до призначеного покарання частково приєднав частину не відбутого покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2017 року та остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців. В решті вирок суду залишив без змін.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що за обставин, установлених місцевим судом та детально наведених у вказаному вироку, ОСОБА_4 20 квітня 2020 року приблизно 00 годин 20 хвилин, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не вдалось, шляхом застосування фізичної сили перестрибнув через паркан та проник на територію домоволодіння 
АДРЕСА_3 , де діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, відірвав замок з вхідної двері, яким був закритий вхід з вулиці, підсобного приміщення (сараю). Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний намір, направлений на таємне заволодіння чужим майном, проник до вказаного підсобного приміщення (сараю), де виявив приблизно 20 штук домашніх курей, вартістю 207 гривень за одну, які належать господарці будинку ОСОБА_5 . Побачивши живність (курей), ОСОБА_4 діючи умисно, обравши вказаних курей предметом свого злочинного посягання, переконавшись, що його дії ніким не помічені, з метою їх викрадення та подальшого приготування почав зрізати ножем по одній голові курям, та складати їх біля входу до підсобного приміщення. Виконавши усі дії, які ОСОБА_4 вважав необхідними для доведення злочину до кінця, маючи намір на подальше звернення викраденого майна на свою користь був застигнутий на місці, потерпілою ОСОБА_5 , у зв`язку з чим покинув місце вчинення кримінального правопорушення без предмету злочинного посягання, не довівши свій злочинний намір з причин, які не залежали від його волі.
Крім того, ОСОБА_4 , 20 квітня 2020 року приблизно 00 годин 
15 хвилин, більш точного часу судом не встановлено, знаходячись за межами території домоволодіння АДРЕСА_3 , а саме по вул. Молодіжній, в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс останньому три удари ножем в область живота, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючої колото-різаної рани черевної порожнини, які згідно п.2.1.3 «к» «Правил судово-медичної визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості та юридичної кваліфікації дій засудженого, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Суть доводів прокурора зводиться до його вказівок на те, що суд апеляційної інстанції не врахував та не вмотивував свій висновок щодо зміни вироку суду першої інстанції та безпідставно вважав за необхідне застосувати при призначенні покарання ОСОБА_4 на підставі ст. 70 КК України принцип часткового складання призначених покарань.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Винуватість ОСОБА_4 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та доведеність цього обвинувачення й кваліфікація діяння за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються, а тому суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, а саме вважає, що суд апеляційної інстанції мав призначити більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини кримінального кодексу за вчинене правопорушення, а саме за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно за статтями 70, 71 КК України.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вказав, що призначаючи ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань та визначення покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років, місцевий суд неправильно застосував положення закону України про кримінальну відповідальність, оскільки найсуворіше покарання, за ч. 1 ст. 121 КК України передбачає позбавлення волі на строк 8 років.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду, вважав необхідним призначити обвинуваченому покарання із застосування вимог ст. 70 КК України шляхом його часткового складання. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого. 
Так, з огляду на норми ч. 1 ст. 70 КК України апеляційний суд призначив ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань та визначив покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 місяців.
Положеннями ч.1 ст. 71 КК України встановлено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Отже, при визначенні остаточного покарання, цей суд вирішив за необхідне до покарання призначеного у даному кримінальному провадженні після переведення його у покарання у виді позбавлення волі, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі.
Діючи відповідно до вимог ст. 71 КК України, апеляційний суд призначив покарання ОСОБА_4 шляхом часткового приєднання до призначеного покарання частину не відбутого покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2017 року та остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.
У цьому кримінальному провадженні апеляційний суд діяв відповідно до вимог чинного законодавства, адже закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК України встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. 
За таких обставин колегія суддів Верховного Суду вважає такий висновок суду апеляційної інстанції обґрунтованим й таким, що містить достатні мотиви, якими керувався суд, ухвалюючи рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування або зміни судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
З урахуванням викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
постановила:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 січня 2026 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3