ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
"05" березня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4152/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,
за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.

за участю представників:
від позивача: не з`явився,
від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича (вх. №2-339/26 від 23.02.2026) про ухвалення додаткового рішення № 916/4152/25 
за позовом: Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича ( АДРЕСА_1 )
до відповідача: Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (вул. Косовська, 2-Д, м. Одеса, 65022);
про визнання неправомірною відмову та зобов`язання укласти договір,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2025 Фізична особа-підприємець Урсакі Андрія Григоровича звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, в якій просив суд визнати неправомірною відмову Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, викладену у листі від 20.06.2025 за № 04-10/338 та зобов`язати Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради укласти договір з позивачем на право користування місцями для розташування елементу вуличної торгівлі на умовах поданого проєкту договору, який відповідає типовій формі (додаток № 3 до Правил № 3961), та з обов`язковим включенням відповідних істотних умов.
16.02.2026 рішенням Господарського суду Одеської області у позов Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича задоволений частково.
23.02.2026 від представника Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича надійшла заява (вх. №2-339/26) про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій заявник просить суд стягнути з Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що 02.12.2025 між ним та адвокатом Красношлик А.О. укладено договір про надання правничої допомоги. За період розгляду у Господарському суді Одеської області справи № 916/4152/25 адвокат Красношлик А.О. приймала участь у трьох судових засіданнях 09.12.2025, 25.12.2025 та 05.02.2026, у зв`язку з чим вартість послуг адвоката склала 10000,00 грн.
При цьому, позивач звертає увагу, що на момент надання попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 12000 грн, ця сума була орієнтовною, оскільки позивачу не було відомо якою буде кількість судових засідань у суді по справі № 916/4152/25.
Водночас позивач додає, що задовольняючи позовні вимоги ФОП Урсакі А.Г. в частині укладення договору між ним та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, фактично судом було задоволено основну позовну вимогу позивача, внаслідок чого позивач, на його переконання, має право на стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката в повному обсязі. Відтак, позивач вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу, сплачений позивачем, є співмірним і навіть меншим за рекомендований розмір ставок адвокатського гонорару.
25.02.2026 від Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради до суду надійшли пояснення (вх. № 6791/25) на заяву щодо ухвалення додаткового рішення, де відповідач зазначив, що не погоджується з такою заявою і вважає її безпідставною, оскільки у ході судового розгляду справи в жодній зі своїх заяв по суті спору попередній розрахунок суми судових витрат позивачем не надавався, що суперечить вимогам ГПК України та в подальшому, за відсутності попереднього розрахунку, порушує право відповідача на справедливий захист, контроль за відповідністю співмірності оплати правничої допомоги критеріям, визначеним ч. 4 ст. 126 ГПК України. Окрім того, за ствердженням відповідача, матеріали справи також не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Також, відповідач, враховуючи немайновий характер справи, її малозначність для широкого кола громадськості, мінімальну кількість нормативно-правових актів, що регулюють відносини між сторонами (складність справи), відсутність у матеріалах справи доказів здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правничої допомоги, облегшення роботи адвоката з направленням створених ним документів, що пов`язані запровадженням платформи «Електронний суд», не погоджується із заявленою адвокатом сумою у якості компенсації витрат на правову допомогу та вважає її надмірною.
Додатково відповідач зауважує, що заява щодо компенсації судових витрат подана 23.02.2026, тобто з порушенням встановленого процесуального законодавством строку, при цьому, ані позивачем, ані його представником відповідних заяв щодо розподілення судових витрат до закінчення судових дебатів не надавалось.
25.02.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області призначено розгляд заяви Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича (вх. №2-339/26 від 23.02.2026) про ухвалення додаткового рішення по справі № 916/4152/25 на "05" березня 2026 року о 15:00 год. Крім того, відповідачу запропоновано надати до суду письмові міркування щодо стягнення судових витрат по справі № 916/4152/25 та документи, що їх обґрунтовують, з урахуванням строків, передбачених ст. 244 ГПК України.
27.02.2026 позивачем додатково подано до суду заперечення (вх. № 7077/26) на пояснення відповідача, відповідно до яких позивач наголошує, що твердження відповідача стосовно відсутності попереднього розрахунку судових витрат є завідомо неправдивим, оскільки 07.12.2025 адвокатом було подано заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, де у п. 4 прохальної частини було чітко визначено попередній розмір витрат на правничу допомогу - 12000 грн.
Відтак, на думку позивача, відповідач був завчасно ознайомлений із сумою витрат, що повністю спростовує його аргумент про порушення «права на справедливий захист» чи неможливість контролю за співмірністю. При цьому, позивач звертає увагу, що 25.12.2025 адвокатом було подано клопотання про долучення доказів, що підтверджують реальність понесених витрат, а в подальшому позивач скористався своїм правом, подавши заяву про ухвалення додаткового рішення 23.02.2026, до якої долучено всі необхідні деталізації.
Відтак, за висновком позивача, заявлена сума у 10000 грн є абсолютно співмірною та обґрунтованою, а відповідач не надав жодного контррозрахунку, який би доводив, що ці послуги коштують менше. При цьому, позивач додає, що складність справ визначається не обсягом нормативної бази, а характером спірних правовідносин. Даний спір стосується захисту права на підприємницьку діяльність, яке було заблоковане відповідачем чере «надмірний формалізм» (відсутність печатки), а для позивача ця справа має життєво важливе значення, оскільки від її результату залежить можливість законно здійснювати господарську діяльність.
В судове засідання 05.03.2026 учасники справи явку уповноважених представників не забезпечили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до статті 242 ГПК України, звернулись до суду із відповідними заявами (вх. № 7779/26 від 04.03.2026, № 7866/26 та № 7879/26 від 05.03.2026) про розгляд заяви без їх участі.
Суд враховує, що ухвала суду від 25.02.2026 була направлена учасникам справи належним чином шляхом надсилання її до електронних кабінетів у встановлений Господарським процесуальним кодексом України строк, про що свідчать відповідні докази, наявні в матеріалах справи.
Згідно з ч.5 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За наведеного суд констатує, що позивач та відповідач є належним чином повідомленими про розгляд даної заяви господарським судом, судом дотримані вимоги процесуального закону щодо належного та своєчасного його повідомлення про розгляд даної справи.
Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.
Керуючись частиною четвертою статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв рішення про проведення судового засідання за відсутності представників сторін.
В даному випадку підстави для відкладення розгляду заяви чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.
Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).
Так, згідно з ст. 221 ГПК України Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Враховуючи присічний строк, встановлений ч. 3 ст. 244 ГПК України, достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича, господарський суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За приписами ч.1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
ФОП Урсакі А.Г. у заяві про усунення недоліків позовній заяві, зазначено, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, складається зі сплаченого судового збору, а витрати на професійну правничу допомогу на даний час не передбачаються.
08.12.2025 представник позивача, у зв`язку із залученням його до участі у справі для надання професійної правничої допомоги та необхідністю представництва інтересів у суді, звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачу у цій справі, становить 12000,00 грн, у зв`язку з чим просив включити до позовних вимог відповідне стягнення зазначеної суми та внести зміни до прохальної частини позовної заяви. Вказана заява була розцінена судом як обґрунтування судових витрат по справі.
Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
25.12.2025 представником позивача було подано до суду клопотання щодо долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, зокрема платіжних доручень про оплату послуг адвоката. При цьому, представником було зазначено, що на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України інші докази будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Як убачається з матеріалів справи, 23.02.2026 позивачем у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України були додані докази на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу.
Таким чином, з урахуванням вихідних днів, позивачем дотримано вимоги ч.8 ст.129 ГПК України при зверненні до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, зокрема, і про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
Щодо розміру витрат ФОП Урсакі Андрія Григоровича на професійну правничу допомогу та його обґрунтованості, суд зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №686/28627/18 зазначено таке: «Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики). Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. З огляду на викладене, Верховний Суд зауважує, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.».
Також у даній постанові зазначається: «Також Верховний Суд враховує практику та рекомендації Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18) (офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf). Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.».
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, а відтак, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Згідно з положеннями п.4 ст. 1, ч.3 ст. 27 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Предметом договору про надання правової (правничої) допомоги є надання адвокатом послуг, зокрема, у зв`язку з вирішенням спору в суді.
У відповідності до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).
Суд відзначає, що позивачем надані докази на підтвердження понесених ним у даній справі витрат на професійну правничу допомогу, та звертає увагу на таке.
02.12.2025 між ФОП Урсакі Андрієм Григоровичем (клієнт) та адвокатом Красношлик Анастасією Олександрівною укладений договір про надання правничої допомоги №608, відповідно до п. 1.1. якого адвокат зобов`язується надавати клієнту правничу допомогу щодо захисту прав та представництва інтересів останнього у Господарському суді Одеської області по справі № 916/4152/25 за позовом фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про визнання неправомірною відмови та зобов`язання укласти договір.
Відповідно до п. 1.2. договору клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату за надання правничої допомоги щодо захисту прав та представництва інтересів останнього у Господарському суді Одеської області по справі № 916/4152/25.
За умовами п.4.1 договору, розмір гонорару, який клієнт зобов`язується сплатити адвокату за надання вищенаведеної правничої допомоги обчислюється у наступному розмірі: вартість участі адвоката в одному судовому засіданні у Господарському суді Одеської області по справі № 916/4152/25 становить 4000 грн; у випадку відкладення судового засідання у Господарському суді Одеської області по справі № 916/4152/25 через обставини, що не залежали від адвоката (повітряна тривога, відсутність електропостачання тощо) клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 2000 грн.
Умовами п. 5.1. договору визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 01.03.2026.
ФОП Урсакі А.Г. також надано акт приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 16.02.2026, підписаний адвокатом та позивачем, в якому сторони підтвердили надання адвокатом клієнту відповідно до умов договору № 608 від 02.12.2025 наступних послуг:
- участь в судовому засіданні у Господарському суді Одеської області по справі № 916/4152/25, яке було призначено на 09.12.2025; засідання було відкладено у зв`язку з закриттям підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті; фактично витрачений час - 1 година, вартість послуг адвоката складає 2000 грн; 
- участь в судовому засіданні у Господарському суді Одеської області по справі № 916/4152/25, яке було призначено на 25.12.2025; засідання відбулось; фактично витрачений час - 1 година, вартість послуг адвоката складає 4000 грн;
- участь в судовому засіданні у Господарському суді Одеської області по справі № 916/4152/25, яке було призначено на 05.02.2026; засідання відбулось; фактично витрачений час - 1 година, вартість послуг адвоката складає 4000 грн.
Відповідно до вказаного акту загальна вартість послуг, зазначених у п. 1 акту, становить 10000 грн, жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг клієнт до адвоката немає. Послуги адвоката оплачені клієнтом у повному обсязі, згідно умов договору.
ФОП Урсакі А.Г. здійснено оплату послуг адвоката з надання правничої допомоги за договором № 608 від 02.12.2025 в сумі 10000,00 грн, про свідчать відповідні до платіжні інструкції № 1.439111285.1 від 09.12.2025 на суму 2000 грн, № 2.462284467.1 від 24.12.2025 на суму 4000 грн та № 1.518973835.1 від 05.02.2026 на суму 4000 грн.
Вищевказані обставини свідчать, що позивач згідно з вимогами ст. 74 ГПК України довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи № 916/4152/25 у Господарському суді Одеської області.
Таким чином, за ствердженням заявника, загальний розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи в суді, становить 10000,00 грн.
За змістом частини 3 статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги
Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).
Відтак, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Отже, укладення вищевказаного договору підтверджує обставину виникнення договірних зобов`язань між позивачем та адвокатом Красношлик А.О., а також наявність повноважень адвоката на представництво інтересів позивача. 
У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.11.2021 у справі № 910/7520/20.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 Додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Завданням суду при розгляді справи не є оцінка вищевказаних причин чи підстав, чи оцінка якості роботи адвоката, а є визначення обґрунтованого і адекватного розміру грошової суми, що підлягає стягненню з відповідача за надані позивачеві послуги.
Як встановлено судом вище, між адвокатом Красношлик А.О. та клієнтом (позивачем) витрати на надання правничої допомоги погоджені у договорі у фіксованому розмірі виключно за участь адвоката у судових засіданнях, що наразі не зобов`язує суд з`ясувати інший склад дій адвоката при виконанні умов договору. 
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19.
Відтак, у випадку встановленого фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
При цьому, оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
При цьому, правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Більше того, ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
При цьому, доводи Управління про те, що позивачем не надано детальний опис робіт із зазначенням витраченого на них часу, суд вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, позивачем визначено, що надані послуги полягають в участі адвоката у трьох судових засіданнях із чітким визначення вартості такої участі по кожному судовому засіданні.
Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).
Одночасно судом ураховано, що витрати адвоката на участь у судовому засіданні в сумі 4 000 грн, а також за участь у судовому засіданні, за результатами якого було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, в сумі 2000 грн, відповідають умовам договору, не залежать від тривалості судового засідання, участь адвоката у наведених вище судових засіданнях підтверджена відповідними протоколами судових засідань, підлягають стягненню з відповідача.
Беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.
Участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений на очікування час, який є невідворотним та не залежить від волі чи бажання адвоката, безпосередня участь у судовому засіданні.
Правова позиція аналогічного змісту викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, від 15.06.2022 № 911/2652/17, від 02.03.2023 № 910/18611/21.
Суд відхиляє інші доводи відповідача щодо малозначності справи, мінімальної кількості нормативно-правових актів, що регулюють відносини між сторонами, облегшення роботи адвоката з направлення створених ним документів, що пов`язано із запровадженням платформи «Електронний суд» тощо, з огляду на те, що такі доводи ґрунтуються виключно на його суб`єктивній думці та не підтверджуються жодними доказами.
Відповідно до положень ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Так, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір
Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, суд виходить з того, щоб відповідні витрати не мали надмірний характер, а також відповідали критеріям співмірності, розумності та обґрунтованості такого розміру з урахуванням обставин справи.
Крім того, суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу, в силу приписів ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України покладений саме на відповідача. 
Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання професійної правничої допомоги, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, предмет позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, з огляду на те, що відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, суд приходить до висновку, що розмір заявлених до стягнення витрат є співрозмірним щодо вказаних у статті 126 ГПК України критеріїв.
Зважаючи на те, що у рішенні Господарського суду Одеської області від 16.02.2026 по справі № 916/4152/25 не вирішувалось питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність прийняття додаткового рішення у даній справі в означеній частині.
Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, 123, 129, 221, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича (вх. №2-339/26 від 23.02.2026) про ухвалення додаткового рішення № 916/4152/25 - задовольнити.
2. Стягнути з Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (вул. Косовська, 2-Д, м. Одеса, 65022, код ЄДРПОУ 25830731) на користь Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.
Наказ видати відповідно до ст.327 ГПК України.
Повне додаткове рішення складено 13.03.2026.

Суддя О.В. Цісельський