Справа № 486/2359/25
Провадження № 2/486/587/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року    м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,
при секретарі Маляновій А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності на автомобіль,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 , представник позивача Хроменков В.С., відповідач ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2025 року ОСОБА_1 , який діє через свого представника адвоката Хроменкова В.С., звернувся із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , в якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль HONDA ACCORD, 1993 року випуску, чорного кольору, VIN-код НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .
Свою позицію представник позивача обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 з 07 вересня 2024 року фактично володіє та користується транспортним засобом: HONDA ACCORD, 1993 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 . Зазначений транспортний засіб був переданий позивачу на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плачковою О.Ф. 07 вересня 2024 року, зареєстрованої в реєстрі за №1338. Того ж дня між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , від імені якого діяв за довіреністю третя особа ОСОБА_3 , укладено договір купівлі-продажу автомобіля даного автомобіля в простій паперовій формі без його державної реєстрації, та в майбутньому сторони домовилися про передачу права власності на автомобіль позивачу через сервісний центр МВС. Автомобіль позивач придбав за 120000 грн, які він віддав ОСОБА_3 , якому на підставі довіреності від 20 серпня 2024 року, посвідченої приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвою В.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1081, було надано право розпорядження майном в тому числі укладати договори купівлі-продажу в інтересах ОСОБА_2 , довіреність була видана з правом передоручення, строком до 20 серпня 2024 року.
З метою переоформлення автомобіля, позивач звернувся до відповідача із питанням перереєстрації автомобіля HONDA ACCORD державний номер НОМЕР_3 в сервісному центрі. На 13 вересня 2025 року відповідачем на 09:00 годину через веб-сайт головного сервісного центру МВС було зроблено запис № 1048 до ТСЦ МВС № 4844 за адресою: м. Вознесенськ, вул. Молодогвардійська, 45. Але в подальшому позивач дізнався, що відповідач не перебуває на території України та не має можливості фізично звернутися до сервісного центру.
Як з`ясувалось пізніше, у виданій довіреності від 07 вересня 2024 року сплинув термін дії, який закінчився 20 серпня 2025 року, що надавало законне право позивачу до зазначеної дати розпоряджатись майном, знімати з обліку та здійснювати реєстрацію та інші дії. Зважаючи на те, що власник майна ОСОБА_2 виїхав за кордон, позивач не має можливості продовжити термін дії довіреності для здійснення реєстрації машини, оскільки строк дії виданої довіреності закінчився, у зв`язку з чим оформити право власності на автомобіль стало неможливо. Окрім того, власник транспортного засобу не виходить на зв`язок і можливості отримати нову довіреність не має. На сьогоднішній день автомобіль перебуває у фактичному користуванні позивача, але здійснювати право власності позивач не може. Представник позивача вважає, що наявні правові підстави для визнання права власності на спірний автомобіль за позивачем у порядку ст. 392 ЦК України.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача ОСОБА_4 12 січня 2026 року надав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують.
Відповідач 13 січня 2026 року надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі.
10 березня 2026 року ухвалою суду відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжено судовий розгляд.
Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 07 травня 2024 року НОМЕР_4 , виданим ТСЦ 3245, автомобіль марки HONDA модель ACCORD, 1993 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_2 /а.с. 17/.
Відповідно до довіреності від 20 серпня 2024 року, посвідченої приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвою В.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1081, ОСОБА_2 , уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси в центрах обслуговування, територіальних сервісних центрах, органах нотаріату, органах страхування, СТО, автогаражних кооперативах та будь-яких інших компетентних органах, установах та організаціях, незалежно від їх форм власності, та підпорядкування, та галузевої належності, пов`язані з розпорядження: продажем, орендою, позичкою, належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) НОМЕР_4 , виданого 07 травня 2024 року ТСЦ 3245, щодо автомобіля марки HONDA модель ACCORD, 1993 року випуску, кузов, шасі № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , тип транспортного засобу: легковий, загальний седан, зареєстрованого там же, тоді ж, дата першої реєстрації 06 липня 2013 року. Довіреність видана з правом передоручення, строком на один рік та дійсна до 20 серпня 2025 року /а.с. 8/. 
07 вересня 2024 року між ОСОБА_2 (далі продавець), від імені якого на підставі довіреності від 20 серпня 2024 року, посвідченої приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвою В.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1081, діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 (далі покупець) був укладений договір купівлі-продажу автомобіля /а.с. 10/.
Відповідно до п.п.1.1. п. 1 договору продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і сплатити за нього обумовлену грошову суму.
В п.п.1.2. п. 1 договору зазначено, що автомобіль, який відчужується, має такі характеристики: марка HONDA (модель) ACCORD, 1993 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 1997 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Згідно з п.п.1.3. п. 1 договору автомобіль належить продавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , дата реєстрації 07 травня 2024 року, ТСЦ 3245.
Відповідно до п.п.2.1. п. 2 договору продаж автомобіля за домовленістю сторін вчиняється за 120000 грн, які отримані покупцем від покупця до оформлення цього договору. 
Вказаний договір укладений в звичайній письмовій формі та підписаний ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 .
Згідно з довіреністю від 07 вересня 2024 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плачковою О.Ф., зареєстрованої в реєстрі за № 1338, ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 , на підставі довіреності, посвідченої 20 серпня 2024 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвою В.В., за реєстровим № 1081, на підставі укладеного з повіреним усного договору доручення, уповноважив ОСОБА_1 бути представником ОСОБА_2 та представляти його інтереси в центрах обслуговування, територіальних сервісних центрах, органах нотаріату, органах страхування, СТО, автогаражних кооперативах та будь-яких інших компетентних органах, установах та організаціях, незалежно від їх форм власності, та підпорядкування, та галузевої належності, пов`язані з розпорядження (продажем, орендою, позичкою), належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 07 травня 2024 року ТСЦ 3245, транспортним засобом марки HONDA, комерційний опис: ACCORD, 1993 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , тип: загальний легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір: чорний. Довіреність зберігає чинність та дійсна до 20 серпня 2025 року /а.с. 9/.
Тобто, у цей самий день – 07 вересня 2024 року, після укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , була видана довіреність на ім`я ОСОБА_1 , якою ОСОБА_2 уповноважив останнього бути його представником.
Отже, учасники по справі розуміли, що договір купівлі-продажу, укладений ними у простій письмовій формі, є неналежним підтвердженням переходу права власності від відповідача до позивача, що також підтверджується і наданим скрін-шотом із веб-сайту Головного сервісного центру МВС, запис: 1048, ТСЦ МВС № 4844 (м. Вознесенськ, вул. Молодогвардійська, 45), прийом: 13 вересня 2025 року о 09:00 годині, реєстраційні дії з транспортними засобами (фізичні особи) на ім`я ОСОБА_2 /а.с. 11/, який мав намір, як стверджує позивач, здійснити перереєстрацію автомобіля. 
Також, представник позивача у позовній заяві відповідача ОСОБА_2 неодноразово зазначає як власника транспортного засобу, без якого не можливо здійснити перереєстрацію транспортного засобу на позивача.
Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).
Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частинами першою, третьою статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Правове регулювання відносин, пов`язаних із купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень Цивільного кодексу України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200), та Порядку № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки відповідних договорів.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 34 Закону України «Про дорожній рух» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.
Відповідно до частин одинадцять та дванадцять статті 34 Закону України «Про дорожній рух» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. У разі наявності обтяжень реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів здійснюється за наявності згоди обтяжувача (обтяжувачів), справжність підпису (підписів) якого (яких) засвідчено нотаріусом. На зареєстровані транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та/або електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, таким транспортним засобам присвоюються номерні знаки (їх буквено-цифрова комбінація). 
Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо). Порядок державної реєстрації транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.
Абзацами четвертим, шостим п. 12 Порядку № 1200 передбачено, що оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України і Держпродспоживслужбі бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України.
Абзацом першим п. 8 Порядку № 1388 встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»).
Також, п. 8 Порядку № 1388 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів і є підставою для їх реєстрації за новим власником. Такими документами є, зокрема, оформлені в установленому порядку договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ України бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між покупцем та суб`єктом господарювання, який є власником зареєстрованого за ним транспортного засобу і здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, підписаний уповноваженою особою такого суб`єкта господарювання та скріплений печаткою (у разі наявності); укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб та інше.
Відповідно до абзацу першого п. 33 Поряду № 1388 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі отримання свідоцтва про реєстрацію (зокрема за бажанням заявника в електронній формі без виготовлення його на бланку) замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця реєстрації або найменування власників - юридичних осіб (крім зміни найменування юридичної особи у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство), місця проживання або прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі заміни номерних знаків, отримання чи перезакріплення індивідуальних номерних знаків, зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.
Отже, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).
Зазначене узгоджується, з висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 28 листопада 2018 року у справі №662/397/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 761/18330/15-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі №380/11122/16, від 27 грудня 2019 року у справі № 607/14107/17, від 02 квітня 2020 року у справі №301/1434/18, від 23 вересня 2020 року у справі №161/16800/15-ц, від 26 липня 2023 року у справі №166/817/22.
Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль відповідачем, як власником автомобіля, з реєстрації для продажу не знімався, ОСОБА_2 є зареєстрованим власником цього автомобіля, а позивач, який вважає себе власником вказаного транспортного засобу, жодних заходів для його реєстрації за собою до закінчення дії довіреності, не вживав.
При цьому суд звертає увагу, що він не може підміняти орган, уповноважений здійснювати державну реєстрацію права власності на транспортний засіб і перебирати на себе повноваження, які законодавством віднесені до компетенції цих органів.
Судом встановлено, що сторони у справі уклали договір купівлі-продажу у простій письмовій формі. Сторонами не був дотриманий спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на спірний автомобіль.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За правилами цієї статті позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує право власності.
Позивачем за вимогами про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).
Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Тому сам по собі договір купівлі-продажу автомобіля, укладений у простій письмовій формі, не може бути підставою для набуття позивачем права власності на зазначений автомобіль.
Отже, на підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, тобто право власності.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами ч. 1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ч. 1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частинами 1, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Отже, спеціальним законодавством встановлено умови щодо форми укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, внаслідок якого відбувається правомірний перехід права власності на таке майно.
Водночас, у вище наведеному переліку договорів, що можуть бути підставою для перереєстрації транспортних засобів, відсутні такі договори як «укладені між фізичними особами в простій письмовій формі».
Порядком №1388 такий вид договору між фізичними особами допускається (в аспекті перереєстрації) у разі його укладення в сервісних центрах МВС або в ЦНАП.
За вищенаведених обставин, договір купівлі продажу автомобіля від 07 вересня 2024 року, укладений між позивачем та відповідачем, із моменту його укладання не міг бути підставою для перереєстрації спірного транспортного засобу, оскільки його сторонами не враховано норм спеціального законодавства у сфері реєстрації/перереєстрації транспортних засобів, а отже позивач не є власником даного транспортного засобу.
Таким чином суд приходить до висновку, що підстав для визнання права власності за позивачем не має, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки вони є необґрунтованими та недоведеними.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 265, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності на автомобіль
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Повне ім`я відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Повне ім`я третьої особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Суддя       Г. А. Далматова