ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 921/489/24	

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді Кравчук Н.М.
суддів Матущак О.І.
Скрипчук О.С. 
секретар судового засідання Копець Х.А.

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю “Поділля” від 15.04.2025
(вх.№ЗАГС 01-05/1155/25 від 15.04.2025)
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.03.2025
(повне рішення складено та підписано 26.03.2025, суддя
Руденко О.В.)
у справі № 921/489/24
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “БН-ПОЛ” (надалі-
ТОВ “БН-ПОЛ”), м. Острув-Велькопольський, Республіка
Польща 
до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою
відповідальністю “Поділля” (надалі- СГТОВ “Поділля”),
с.Стриївка
про: стягнення 131445 Євро безпідставно набутих коштів,

з участю представників:
від позивача (в режимі відеоконференції): Гусельников М.О.;
від відповідача (в режимі відеоконференції): Лукашова О.Є.

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Поділля” про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 131 445 Євро.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем ніколи не було жодних договірних правовідносин, в тому числі й у спрощений спосіб, як на час перерахування коштів, так і на час звернення до суду з цим позовом. Позивач не отримував та не має наміру отримувати від відповідача жодні товари/роботи/послуги, у зв`язку з чим здійснені платежі не є авансом чи передплатою за майбутні дії. Інших правових підстав для отримання відповідачем від позивача грошових коштів теж не було, відтак, позивач стверджує, що СГТОВ “Поділля” набуло вказані грошові кошти без достатніх правових підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ “БН ПОЛ” покликається на приписи ст. 1212 ЦК України і стверджує, що отримання відповідачем належних позивачу грошових коштів порушує право позивача на вільне розпорядження належним йому майном.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 10.03.2025 у справі №921/489/24 позов задоволено. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “БН-ПОЛ” 131 445 Євро безпідставно набутих коштів та 1 971 Євро 68 євроцентів витрат зі сплати судового збору.
При ухваленні рішення суд виходив з того, що долучені відповідачем докази не підтверджують існування між сторонами цього спору жодних правовідносин, в тому числі й таких, які виникли з додаткової угоди № 1 до контракту №04/410/23, оскільки суд не встановив факту досягнення згоди між контрагентами контракту № 04/10/23 (ТОВ “IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND” та СГТОВ “Поділля”) щодо укладення вказаної додаткової угоди, за якою ТОВ “БН-ПОЛ” взяло на себе зобов`язання здійснювати оплату СГТОВ “Поділля” за поставлений товар ТОВ “IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND”. Разом з тим, суд вказав, що долучений до матеріалів справи примірник додаткової угоди № 1 до контракту № 04/10/23, за відсутності оригіналу такого, не може вважатися електронним доказом та звернув увагу на те, що судом не здобуто жодних інших доказів, які б вказували на те, що спірна додаткова угода укладалася між її сторонами в електронній формі. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що платежі на загальну суму 131 445 Євро, перераховані позивачем на рахунок відповідача в період з 26.10.2023 по 01.02.2024, були отримані відповідачем без достатніх на те правових підстав, відтак, підлягають поверненню позивачу, як безпідставно збережені кошти.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, СГ ТОВ “Поділля” звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.03.2025 у даній справі та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вважає оскаржуване рішення ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що між СГТОВ “Поділля” (Продавець) та ТОВ “IBD INVEST-BAU DEUTSCHLAND” (Покупець) 04.10.2023 було укладено контракт №04/10/23 (який суд вважав укладеним). Цього ж дня, між сторонами контракту було укладено додаток №1 від 04.10.2023 Специфікацію №1 до контракту №04/10/23 від 04.10.2023, відповідно до умов якої Продавець зобов`язався передати товар – ріпак; отримувач товару – LANEY PLUS s.r.o.; місце поставки товару – Чеська Республіка. Водночас, суд, визнавши контракт № 04/10/23 укладеним, залишив поза увагою його п. 9.5, в якому сторони погодили, що факсові та інші копії, оформлені згідно з п.9.4 цього контракту, вважаються дійсними. Скаржник наголошує, що контракт підписувався обома сторонами та передавався через засоби електронного зв`язку. З огляду на вказані положення контракту, 05.10.2025 між СГТОВ “Поділля”, ТОВ “IBD INVEST-BAU DEUTSCHLAND” та ТОВ “БН-ПОЛ” було укладено додаткову угоду № 1 до контракту № 04/10/23, за умовами п. 3 якої ТОВ “БН-ПОЛ”(Сторона-3) зобов`язалося здійснювати оплату ціни товару на користь СГТОВ “Поділля”(Сторона-1), який поставляється ТОВ “IBD INVEST-BAU DEUTSCHLAND”(Сторона-2). Скаржник стверджує, що додаткова угода була підписна кожною із сторін та направлена засобами електронного зв`язку СГТОВ “Поділля” в останню чергу після того як була підписана Стороною-2 та Стороною-3. Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що на виконання умов контракту, було поставлено товар ТОВ “IBD INVEST-BAU DEUTSCHLAND”, а ТОВ “БН-ПОЛ” перераховувало кошти за поставлений товар по інвойсах, які були виписані на ім`я ТОВ “IBD INVEST-BAU DEUTSCHLAND”, про що зазначено і в призначеннях платежу. Суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав жодної оцінки тому факту, що перерахування коштів позивачем не було одноразовим, а тривало з жовтня 2023 по лютий 2024 і при кожному переказі коштів позивачем в призначенні платежу вказувалися конкретні номери та дати інвойсів, які були виписані на ім`я ТОВ “IBD INVEST-BAU DEUTSCHLAND”. Крім цього, суд не дослідив та не надав належної правової оцінки і наявній в матеріалах справи довідці АТ “Райффайзен Банк” від 29.08.2024 за № В6/19-6907, в якій вказано, що в період з 01.10.2023 по 27.08.2024 отримало надходження по зовнішньоекономічному контракту № 04/10/23, від контрагента ВN-РОL.
Позивач у поданому відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законними, прийнятими на підставі правильного застосування норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. На переконання позивача, докази, на які покликається відповідач, як на підставу набуття спірних коштів – контракт №04/10/23 від 04.10.2023, додаткова угода №1 від 05.10.2023 та первинні документи, не можуть враховуватися судом при ухваленні рішення, як належні докази, позаяк оригінали таких відповідачем суду подані не були, а позивач заперечує існування таких, зокрема, додаткової угоди до контракту. Також позивач заперечує і факт існування додаткової угоди як електронної форми договору, покликаючись на те, що такий вид правочину мав бути скріплений електронним підписом. Позивач звертає увагу суду на те, що в межах цієї справи не зафіксовано будь-якого виконання СГТОВ “Поділля” на користь ТОВ “БН-ПОЛ”, в тому числі передачі коштів, товару, вчинення інших дій. Односторонній переказ ТОВ “БН-ПОЛ” не доводить виконання зобов`язань саме на підставі додаткової угоди. Щодо показань свідка ОСОБА_1 , позивач вважає, що такі необхідно сприймати виключно як пояснення, які не містять інформації, що підлягає встановленню (доказуванню) у справі. Просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 10.03.2025 у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу СГ ТОВ «Поділля» без задоволення. 
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.03.2025 у справі № 921/489/24 скасовано. В задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “БН-ПОЛ” на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Поділля” – 138 737,25 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.
Постановою Верховного Суду від 20.11.2025 постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 у справі № 921/489/24 скасовано. Передано справу на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду. 
При ухваленні постанови Верховний Суд звернув увагу на процесуальні порушення, зокрема, що апеляційний господарський суд при апеляційному розгляді справи та при ухваленні нового судового рішення взяв до уваги, досліджував та оцінював подані на його запит нові докази. Між тим, досліджуючи надані АТ “Райффайзен Банк” суду апеляційної інстанції докази, які покладені в основу судового рішення, суд не з`ясував чи були наявні такі документи (зовнішньоекономічний контракт № 04/10/23 від 04.10.2023, укладений між СГТОВ “Поділля” та ТОВ “IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND”; додаткова тристороння угода № 1 від 05.10.2023 до контракту № 04/10/23 від 04.10.2023, укладена між СГТОВ “Поділля”, ТОВ “IBD INVEST BAU DEUTSCHLAND” та ТОВ “БН-ПОЛ”; інвойси, на підставі яких відбувалися зарахування коштів на рахунки СГТОВ “Поділля” в період з 01.10.2023 по 27.08.2024 у матеріалах справи та чи є вони ідентичними тим, що надані Банком. Відтак, апеляційний господарський суд дійшов передчасного висновку про недоведеність заявленого позову, оскільки у порушення вищезазначених процесуальних норм не дав належної оцінки наявним у справі доказам, натомість в основу оскаржуваної постанови поклав докази, надані Банком, які витребував самостійно. Верховний Суд зазначив, що для перевірки наявності правових підстав для перерахування ТОВ “БН-ПОЛ” (позивачем) коштів на користь відповідача, апеляційний господарський суд повинен перевірити доводи позивача та відповідача у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні обставини пов`язаності сторін будь-якими договірними правовідносинами, відтак наявності чи відсутності правових підстав для повернення відповідачем 131 445 Євро на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2025 справу № 921/489/24 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М.,– головуючий суддя, судді: Скрипчук О.С., Матущак О.І.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 розгляд справи №921/489/24 призначено в судовому засіданні на 27.01.2026. 
26.01.2026 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання (вх. № ЗАГС 01-04/695/26 від 26.01.2026) про визнання доказів недопустимими та вилучення їх з матеріалів справи. У клопотанні заявник просить визнати недопустимими доказами всі документи, що надійшли від АТ «Райффайзен Банк» (лист від 23.07.2025 № 81-15-9/9170-БТ), а саме: зовнішньоекономічний контракт №04/10/23, додаткові угоди та інвойси. Вилучити вказані документи з доказової бази у справі № 921/489/24 та не брати їх до уваги при ухваленні судового рішення.
Клопотання обгрунтовано тим, що Верховний Суд у постанові від 20.11.2025 у даній справі дійшов висновку, що Західний апеляційний господарський суд під час попереднього розгляду, витребуючи вказані документи у Банку з власної ініціативи, вийшов за межі власних повноважень та порушив принцип змагальності. Збирання доказів судом на користь однієї зі сторін (відповідача), яка не змогла надати їх самостійно, є порушенням рівності сторін. Відповідач мав усі можливості подати докази до суду першої інстанції, але не зробив цього, тому вони не повинні прийматися судом.
В матеріалах справи міститься відзив 
Розгляд справи 27.01.2026 не відбувся, у зв`язку з оголошенням на території України, в тому числі у Львівській області, тривалої повітряної тривоги, в зв`язку з чим розгляд справи призначено на 03.03.2026. 
В судовому засіданні 03.03.2026, заслухавши пояснення уповноважених предстаників сторін, судом оголошено перерву до 07.04.2026.
В судовому засіданні 07.04.2026 представник відповідача (скаржника) підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.
Позивач просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу – без задоволення. Також просив задовольнити подане клопотання про визнання доказів недопустимими та вилучити їх з матеріалів справи.
Згідно зі статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
За приписами статті 129 Конституції України, рівність усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода у наданні ними доказів і доведенні їх переконливості є основними засадами правосуддя.
З врахуванням наведедного, колегія суддів не бере до уваги та не надає правої оцінки документам, що надійшли від АТ «Райффайзен Банк» (лист від 23.07.2025 № 81-15-9/9170-БТ), а саме: зовнішньоекономічному контракту № 04/10/23, додатковим угодам та інвойсам.
Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
04.10.2023 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю “Поділля” (Продавець) та ТОВ “IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND” (Покупець) було укладено контракт №04/10/23, згідно з п. 1.1 якого Продавець зобов`язується передати, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар - зернові продукти, згідно специфікацій (додатків) до цього контракту (т. 1, а.с. 109-111).
Відповідно до п. 1.2 контракту умови доставки, завантаження, пакування, місце відвантаження та доставка, ціна товару вказуються в цьому контракті або додатках (специфікаціях) до цього контракту.
Ціна одиниці товару та загальна сума товару вказується в специфікаціях (додатках) до цього контратку (п.3.1 контратку).
Пунктами 5.1, 5.2 контракту передбачено, що 100% оплата за товар здійснюється безпосередньо на рахунок Продавця, вказаний у контракті не пізніше, ніж протягом десяти робочих днів з дати завершення митного оформлення товару Митною службою Польщі в пункті перетину кордону, що дозволяє ввезення товару на ринок ЄС, та після підтвердження незалежною інспекційною компанією якісної та кількісної відповідності товару умовам, визначеним у цьому контракті, якщо інше не узгоджено в додатках до цього договору. Оплата здійснюється банківським переказом, у валюті, яка вказана в додатках (специфікаціях) до цього договору, з рахунку Покупця на рахунок Продавця зазначений в цьому контракті.
Всі розбіжності, що виникають внаслідок або у зв`язку з цим контрактом, повинні вирішуватися шляхом переговорів між сторонами. Якщо сторони не дійдуть згоди протягом 90 днів від початку переговорів, спірне питання передається на медіацію, яка проводиться професійним медіатором зі списку Окружного суду у Варшаві, особу медіатора призначає Покупець. Якщо спір не може бути вирішений шляхом переговорів між сторонами або за допомогою професійного медіатора, він передається на розгляд до загального суду, юрисдикція якого поширюється на місцезнаходження юридичної особи Покупця (п.п. 7.1-7.3 контракту).
Згідно з п.п. 9.3-95 контратку після підписання цього контракту всі попередні переговори і листування по ньому втрачають силу. Будь-які зміни і доповнення до цього контракту вважаються дійсними лише в тому випадку, якщо вони оформлені в письмовому вигляді і підписані уповноваженими представниками обох сторін. Факсові та інші копії, оформлені згідно п.9.4 цього контракту вважаються дійсними.
Цей контракт набуває чинності після його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2024 року (п. 9.2 контракту).
Даний контракт підписано представниками обох зазначених у ньому контрагентів та скріплений відтисками печаток цих господарюючих суб`єктів.
04.10.2023 між СГТОВ “Поділля” (Продавець) та ТОВ “IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND” (Покупець) укладено додаток № 1 до контракту № 04/10/23 від 04.10.2023 – Специфікація № 1, за умовами якої Продавець, відповідно до умов контракту, зобов`язався передати товар - ріпак отримувачу товару - Laney Plus s.r.o., місце відвантаження - Чеська Республіка (т. 1, а.с. 112-113).
В матеріалах справи міститься додаткова угода № 1 від 05.10.2023 до контракту №04/10/23 від 04.10.2023, укладена між СГТОВ “Поділля” (Сторона-1), ТОВ “IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND” (Сторона-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БН-ПОЛ” (Сторона-3). Цією додатковою угодою сторони визначили, що за фінансовими зобов`язаннями з оплати (суми) контракту, які випливають або будуть випливати з умов контракту, Сторона-2 уповноважує, а Сторона-3, підписуючи цю додаткову угоду приймає на себе повноваження щодо виконання будь-яких грошових зобов`язань Сторони-2 перед Стороною-1, які випливають з умов контракту (п. 2 додаткової угод №1) (т. 1, а.с. 114).
За умовами пунктів 3-5 додаткової угоди № 1, підписуючи цю додаткову угоду, Сторони розуміють, що Сторона-3 зобов`язується здійснювати оплату ціни (суму) товару на користь Сторони-1, який поставляється Стороні-2. Сторона-1 має право в рахунках-фактурах, інвойсах, тощо в графі “Платник” вказувати Сторону-2 та/або Сторону-3, що не буде вважатися порушенням умов контракту. Ця додаткова угода є невід`ємною частиною контракту № 04/10/23 від 04.10.2023, складена в трьох примірниках по одному для кожної зі сторін.
Як зазначає позивач у позовній заяві, у період з 26.10.2023 по 01.02.2024 ТОВ «БН-ПОЛ» перерахувало на банківський рахунок СГТОВ «Поділля» грошові кошти (іноземну валюту) на загальну суму 131 445 Євро, що підтверджується банківськими документами про закордонні операції: - дата операції 26.10.2023 на суму 8 763 Євро – Інвойс № 1 від 10.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023; - дата операції 26.10.2023 на суму 8 763 Євро – Інвойс № 2 від 10.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023; дата операції 01.11.2023 на суму 8 763 Євро – Інвойс № 4 від 10.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023; дата операції 01.11.2023 на суму 8 763 Євро – Інвойс № 5 від 10.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023; дата операції 14.11.2023 на суму 8 763 Євро – Інвойс № 6 від 10.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023; дата операції 14.11.2023 на суму 8 763 Євро – Інвойс № 7 від 12.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023; дата операції 14.11.2023 на суму 8 763 Євро – Інвойс № 3 від 10.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023; дата операції 16.11.2023 на суму 8 763 Євро – Інвойс № 8 від 12.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023; дата операції 21.11.2023 на суму 8 763 Євро – Інвойс № 14 від 12.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023; - дата операції 12.11.2023 на суму 8 763 Євро – Інвойс № 12 від 12.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023; - дата операції 28.11.2023 на суму 8 763 Євро – Інвойс № 13 від 15.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023; - дата операції 28.11.2023 на суму 8 763 Євро – Інвойс № 10 від 15.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023; - дата операції 02.01.2024 на суму 17 562 Євро – Інвойс №9 та 15 від 15.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023; - дата операції 01.02.2024 на суму 8 763 Євро – Інвойс № 16 від 19.10.2023, контракт № 04/1023 від 04.10.2023 (т. 1, а.с. 124-181).
Згідно з інформацією АТ “Райффайзен Банк” (довідка від 29.08.2024 за вих.№B6/19-6907) на рахунки, відкриті в АТ “Райффайзен Банк” в період з 01.10.2023 по 27.08.2024 СГТОВ “Поділля” отримало надходження по зовнішньоекономічному контракту № 04/10/23 від 24.03.2023 з нерезидентом IBD INVEST – BAU DEUTSCHLAND, контрагентом за якими зазначено BN-POL SPOLKA Z OGRANICZONA, а в призначені здійснених платежів міститься покликання на інвойси (т. 1, а.с. 117).
02.07.2024 позивач надіслав відповідачу вимогу № 02/07-24 про повернення безпідставно отриманого майна, в якій просив якнайшвидше, з моменту отримання даної вимоги повернути безпідставно отримані кошти у загальній сумі 131 445 Євро (т. 1, а.с.61-63).
Наведені обставини слугували підставою звернення ТОВ «БН-ПОЛ» з даним позовом до суду про стягнення з СГТОВ «Поділля» безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 131 445 Євро.
Отже, предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю чи відсутністю договірних відносин між сторонами та правових підстав для повернення відповідачем отриманих грошових коштів в сумі 131 445 Євро. 
При ухваленні постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого .
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України унормовано, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що 04.10.2023 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю “Поділля” (Продавець) та ТОВ “IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND” (Покупець) було укладено контракт №04/10/23. Згідно з п. 1.1 контракту Продавець зобов`язувався передати, а Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити товар - зернові продукти, згідно специфікацій (додатків) до цього контракту.
04.10.2023 між СГТОВ “Поділля” (Продавець) та ТОВ “IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND” (Покупець) укладено додаток № 1 до контракту № 04/10/23 від 04.10.2023 – Специфікація № 1, за умовами якої Продавець, відповідно до умов контракту, зобов`язувався передати товар - ріпак отримувачу товару - Laney Plus s.r.o., місце відвантаження - Чеська Республіка.
Як зазначалось вище, в матеріалах справи міститься додаткова угода № 1 від 05.10.2023 до контракту №04/10/23 від 04.10.2023, укладена між СГТОВ “Поділля” (Сторона-1), ТОВ “IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND” (Сторона-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БН-ПОЛ” (Сторона-3). Цією додатковою угодою сторони визначили, що за фінансовими зобов`язаннями з оплати (суми) контракту, які випливають або будуть випливати з умов контракту, Сторона-2 уповноважує, а Сторона-3, підписуючи цю додаткову угоду приймає на себе повноваження щодо виконання будь-яких грошових зобов`язань Сторони-2 перед Стороною-1, які випливають з умов контракту (п. 2 додаткової угод №1).
Пунктами 4, 5 додаткової угоди передбачено, що Сторона - 1 має право в рахунках- фактурах, інвойсах, тощо в графі «Платник» вказувати Сторону-2 та/або Сторону-3, що не буде вважатися порушення умов rонтракту. Ця додаткова угода є невід`ємною частиною контракту №04/10/23 від 04.10.2023.
Згідно з п. 6 додаткової угоди, у всьому іншому, що не передбачено умовами цієї додаткової угоди сторони керуються умовами контракту №04/10/23 від 04.10.2023.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Положення статті 1212 ЦК України визначають загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим "безпідставним збагаченням", тобто з набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Норми вказаної статті мають застосовуються для вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану, оскільки зобов`язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту, закону тощо.
Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки у разі, якщо така правова підстава в подальшому відпала, зокрема, визнана недійсною в установленому порядку, або була відсутня взагалі (наведену правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 06.02.2020 справа № 910/13271/18).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого без правової підстави, передбаченої законом, іншими правовими актами чи правочином.
Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов.
По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.
По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.
По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).
Верховний Суд у постанові від 17.04.2024 у справі № 127/12240/22 висловив таку правову позицію: «Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна. Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі (правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.09.2024 справа №201/9127/21)».
Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з СГТОВ “Поділля” безпідставно сплачених ТОВ “БН-ПОЛ” у період з жовтня 2023 по лютий 2024 коштів, підставою перерахування яких, згідно з довідкою АТ “Райффайзен Банк”, вказано Інвойси: № 1, 2, 3, 4, 5, 6 від 10.10.2023; № 7, 8, 12, 14 від 12.10.2023; № 9, 10, 13, 15 від 15.10.2023; № 16 від 19.10.2023.
Досліджуючи наявні у справі докази, в сукупності з аналізом доводів представників сторін та врахуванням вказівок Верховного Суду, наведених у постанові від 20.11.2025 у даній справі щодо надання належної оцінки кожному доказу та доводам сторін, колегія суддів враховує таке. 
Щодо наявних в матеріалах справи Інвойсів, на підставі яких відбувалися зарахування коштів на рахунки СГТОВ “Поділля” в період з 01.10.2023 по 27.08.2024. 
Матеріалами даної господарської справи підтверджено, що Інвойси за номерами №1, 2, 3, 4, 5, 6 від 10.10.2023; № 7, 8, 12, 14 від 12.10.2023; № 9, 10, 13, 15 від 15.10.2023; № 16 від 19.10.2023, оформлені на виконання контракту № 04/10/23 від 04.10.2023 на поставку ріпаку, сукупна вартість якого відповідає сумі перерахованих ТОВ “БН-ПОЛ” (позивачем) коштів в ході здійснення валютних операцій, а саме:
- дата операції 26.10.2023 на суму 8763 Євро, призначення платежу - інвойс 1 від 10.10.2023;
- дата операції 26.10.2023 на суму 8763 Євро, призначення платежу - інвойс 2 від 10.10.2023;
- дата операції 01.11.2023 на суму 8763 Євро, призначення платежу - інвойс 4 від 10.10.2023;
- дата операції 01.11.2023 на суму 8763 Євро, призначення платежу - інвойс 5 від 10.10.2023;
- дата операції 14.11.2023 на суму 8763 Євро, призначення платежу - інвойс 6 від 10.10.2023;
- дата операції 14.11.2023 на суму 8763 Євро, призначення платежу - інвойс 7 від 12.10.2023;
- дата операції 14.11.2023 на суму 8763 Євро, призначення платежу - інвойс 3 від 10.10.2023;
- дата операції 16.11.2023 на суму 8763 Євро, призначення платежу - інвойс 8 від 12.10.2023; 
- дата операції 21.11.2023 на суму 8763 Євро, призначення платежу - інвойс 12 від 12.10.2023;
- дата операції 21.11.2023 на суму 8763 Євро, призначення платежу - інвойс 14 від 12.10.2023;
- дата операції 28.11.2023 на суму 8763 Євро, призначення платежу - інвойс 13 від 15.10.2023;
- дата операції 28.11.2023 на суму 8763 Євро, призначення платежу - Інвойс 10 від 15.10.2023;
- дата операції 02.01.2024 на суму 17526 Євро, призначення платежу - інвойси 9 та 15 від 15.10.2023;
- дата операції 01.02.2024 на суму 8763 Євро, призначення платежу - інвойс 16 від 19.10.2023.
Інвойс - це міжнародний документ, що виконує роль рахунку-фактури, який продавець надсилає покупцеві для оплати товарів або послуг. Він містить перелік товарів/послуг, їх кількість, ціну, загальну суму та реквізити, що підтверджує угоду. У міжнародній торгівлі та для ФОП-експортерів послуг інвойс часто слугує основним первинним документом.
З наведеного вбачається, що сплата ТОВ “БН-ПОЛ” спірних грошових коштів СГТОВ “Поділля” відбувалася не одним платежем, а мала певну систематичність – позивачем було здійснено чотирнадцять переказів протягом жовтня, листопада 2023 року та січня, лютого 2024 року, у призначені яких (усіх чотирнадцяти) мало місце покликання на Інвойси з відповідними номерами та датами, які були оформлені на виконання контракту № 04/10/23 від 04.10.2023.
Наведені обставини беззаперечно свідчать, що перерахування коштів ТОВ “БН-ПОЛ” відбувалося не безпідставно, а на підставі перелічених Інвойсів, оформлених на виконання контракту № 04/10/2023 від 04.10.2023. Призначення платежів (інвойсна ідентифікація).
Інформація про те, що СГТОВ «Поділля» в період з 01.10.2023 по 27.08.2024 отримало надходження по зовнішньоекономічному контракту від ТОВ «БН-ПОЛ» підтверджується довідкою АТ «Райффайзен Банк» від 29.08.2024 № В6/19-6907.
Також у матеріалах справи наявний перелік платежів позивача, у яких призначення
платежу прямо містить посилання на Інвойси. Це підтверджує документально визначену мету платежів — оплату за рахунками (Інвойсами), а не “випадковий” переказ.
Враховуючи те, що платежі позивача мають інвойсну ідентифікацію (призначення платежу), що підтверджує їх здійснення, як оплату за рахунками. 
Позивач обґрунтовує безпідставність платежів, покликаючись на відсутність оригіналу контракту.
Колегія суддів зауважує, що сама по собі відсутність “оригіналу” не означає відсутності правової підстави, коли поведінка сторін свідчить про фактичне існування домовленостей і їх виконання, зокрема шляхом системних оплат з інвойсним призначенням.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; якщо дії сторін свідчать, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності договору вимогам закону. Ця позиція сформульована, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №926/2308/19.
Набуття майна однією зі сторін у порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Стаття 1212 ЦК України може бути застосована лише тоді, якщо правова підстава була відсутня взагалі або в установленому порядку скасована/визнана недійсною/припинена тощо.
Велика Палата Верховного Суду також розмежовує ситуації, коли підстава набуття не існувала у момент отримання майна, і коли підстава існувала, але згодом відпала, що має істотне значення для кваліфікації правовідносин за главою 83 ЦК України.
Акцепт шляхом вчинення дій (конклюдентні дії) - оплата = прийняття умов. Отже, системні платежі, ідентифіковані інвойсами, є типовим проявом прийняття/виконання узгоджених умов і заперечують “договір не існує” як формальну тезу.
Таким чином, твердження позивача про відсутність оригіналу контракту, не свідчить автоматично про його неукладеність і, як наслідок, про безпідставне збагачення відповідача. 
Отже, сама по собі відсутність паперового оригіналу не є достатнім для висновку про відсутність правовідносин або правової підстави платежів, якщо наявні докази фактичного виконання та документальної фіксації.
Як зазначалося вище, пунктом 9.5 контракту №04/10/23 від 04.10.2023 сторони погодили, що факсові та інші копії, оформлені згідно з п.9.4 цього контракту вважаються дійсними.
Отже, контрактом прямо передбачено, що факсові копії (або інші види копій, такі як електронні копії) вважаються дійсними. Це означає, що сторони договору погодилися на те, що такі копії мають юридичну силу на рівні з оригіналом.
За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також у листах та інших повідомленнях, якими обмінялися сторони.
Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлює правовий режим електронного документа і загальне правило щодо його юридичної сили та використання в документообігу.
Відповідно до ч. 1 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, аналізуючи положення статей 73, 96 Господарського процесуального кодексу України, статті 5 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг”, виснувала, що “процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі “Інтернет”) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, який водночас є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такого доказу недопустимим.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач системно ініціював і здійснював платежі з чітким призначенням (“інвойс № …”), що є проявом його волевиявлення щодо підстави
платежів.
Аргументи позивача про безпідставність перерахунку коштів у зазначеному розмірі належними засобами доказування не підтверджені, жодним чином не обґрунтовані.
При цьому колегія суддів зауважує, що позивач жодне із зазначених платіжних доручень з Банку не відкликав, обставин виявлення помилки при здійсненні платежів майже через рік не пояснив та не обґрунтував як помилковості здійснених переказів, так і неправомірності набуття цих коштів відповідачем.
Наведені обставини є проявом суперечливої поведінки та оцінюються судом апеляційної інстанції критично з точки зору добросовісності.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є змагальність сторін. Цей принцип розкрито в статті 13 ГПК України за змістом котрої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише керує ходом судового процесу, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що принцип змагальності не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови ВПВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц; п. 9.58 постанови ВПВС від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19).
Стандарт доказування “вірогідності доказів” підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Для сторони необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Враховуючи той факт, що сплата ТОВ “БН-ПОЛ” спірних грошових коштів СГ ТОВ “Поділля” відбувалася не одним платежем, а мала певну систематичність – позивачем було здійснено чотирнадцять переказів протягом жовтня, листопада 2023 року та січня, лютого 2024 року, у призначені яких (усіх чотирнадцяти) мало місце покликання на Інвойси з відповідними номерами та датами, які були оформлені на виконання контракту № 04/10/23 від 04.10.2023, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами цього спору мали місце договірні правовідносини, спрямовані на виконання ТОВ “БН-ПОЛ” грошових зобов`язань перед СГТОВ “Поділля” за поставлений товариству “IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND” товар у відповідності до умов тристоронньої додаткової угоди № 1 від 05.10.2023 до контракту № 04/10/23 від 04.10.2023.
Відтак, встановивши, що сторони цього спору фактично пов`язані договірними правовідносинами, а здійснені ТОВ “БН-ПОЛ” міжнародні перекази на рахунок СГТОВ “Поділля” в загальній сумі 131 445 Євро мали конкретне призначення платежів (Інвойси, оформлені на виконання контракту № 04/10/23), колегія суддів констатує відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України, яка передбачає позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, та стягнення з СГТОВ “Поділля” на користь ТОВ “БН-ПОЛ” 131445 Євро, як безпідставно набутих.
Підсумовуючи усе вищевказане, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, поданої СГТОВ «Поділля», оскільки такі підтверджено матеріалами справи.
Водночас, суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не надав належної правової оцінки наявним в матеріалах даної справи доказам.
В силу положень частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з положеннями частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За приписами частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За наслідками апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому його необхідно скасувати. Прийняти нове рішення. В задоволенні позову відмовити.
З огляду на те, що суд задовільняє апеляційну скаргу, судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд
у х в а л и в:
1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою
відповідальністю “Поділля” задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.03.2025 у справі 
№921/489/24 скасувати. Прийняти нове рішення.
3. В задоволенні позову відмовити.
4. Судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покласти на
позивача.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “БН-ПОЛ”, резидент
Республіки Польщі (KRS: 0000861258; REGON: 387082239, NIP:
7292735389, юридична адреса: 63-400, Республіка Польща, Велькопольське
Воєводство, Островський повіт, місто Острув-Велькопольський,
вул.Ксьондза Яна Компали, 3А/2 (адреса для листування: 69002, Україна,
м.Запоріжжя, вул. Гоголя, 94/3) на користь Сільськогосподарського
товариства з обмеженою відповідальністю “Поділля” (47371, с. Стриївка,
Тернопільський район, Тернопільська область, ЄДРПОУ 30891374)
138 737,25 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.
6. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена
в касаційному порядку в строки, передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.
7. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук
Судді О.І. Матущак
О.С. Скрипчук