П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/31268/24	
Перша інстанція: суддя Дубровна В.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,
суддів – Бойка А.В., Єщенка О. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просить:
- визнати протиправними дії щодо відмови, яка викладена в листі від 06.06.2024 №17257-15914/0-02/8-1500/24, у наданні пільг, як учаснику війни, щодо знижки 50 % плати за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими пунктами 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Закон №3551-XIІ);
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 06.06.2024 щодо надання пільг з оплати житлово-комунальних послуг, з урахуванням статусу учасника війни та права на отримання пільг з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від величини доходу пільговика за попередні 6 місяців - з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є учасником війни та має право на пільги встановлені законодавством України для учасників війни. Як пояснює позивач, він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про надання йому пільги з оплати житлово-комунальних послуг, як учаснику війни. Проте, в порушення Закону №3551-XIІ відповідач відмовив у задоволені заяви, посилаючись на те, що середньомісячний дохід перевищує величину доходу, який дає право на отримання пільги. Позивач вважає, що під час прийняття такого рішення відповідач не врахував позицію Конституційного Суду України, наведену в рішенні від 18.12.2018 № 12-р/2018, з прийняттям якого, починаючи з 19.03.2019 при наданні пільг учасникам війни не враховується умова, передбачена частиною 6 статті 14 цього Закону, зокрема, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців має не перевищувати величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відмову територіального органу Пенсійного фонду позивач вважає протиправною та такою, що порушує його права гарантовані Конституцією України та Законом №3551-XIІ.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області у ненаданні ОСОБА_1 , як учаснику війни, пільги щодо знижки 50 % плати за користування житлово-комунальними послугами, передбачені пунктами 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону №3551-XIІ.
Зобов`язано відповідача надати ОСОБА_1 , як учаснику війни, пільги щодо знижки 50 % плати за користування житлово-комунальними послугами, що передбачені пунктами 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону №3551-XIІ.
Стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду ГУ ПФУ в Одеській області надало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не врахував, що вимоги позивача у наданні пільг, як учаснику війни, щодо знижки 50 % плати за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими пунктами 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону №3551-XII є безпідставними. Апелянт наголошує, що на підставі заяви позивача було прийнято цілком обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пільг, оскільки середньомісячний дохід заявника за попередні шість місяців на момент звернення складав 8933,09 грн, що перевищує величину доходу, яка дає право на податкову соціальну пільгу. Розмір соціальної податкової пільги на 2024 рік - 4240,0 грн.. 
На переконання апелянта, права позивача не порушені, оскільки позивач не набув права на такі пільги, що свідчить про те, що дії органу Пенсійного фонду в повному обсязі відповідають нормам чинного законодавства, а тому підстави для визнання їх протиправними та задоволення позовних вимог відсутні. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції зазначає про безпідставність поданої скарги. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а рішення суду – залишити без змін..
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області є учасником війни та має право на пільги, встановлені відповідно до Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 13.02.2015. 
06.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про надання пільги на оплату житлово-комунальних послуг, як особі, яка відноситься до категорії учасника війни.
ГУ ПФУ в Одеській області листом від 06.06.2024 за №17257-15914/О-02/8-1500/24 відмовив у задоволені заяви про призначення пільг на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки середньомісячний сукупний дохід заявника за попередні шість місяців склав 8 933,09 грн. (пенсія), перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу згідно Порядку надання пільг окремим категоріям громадян, з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389. Так, вказаним порядком передбачено, що пільги учасникам війни, надаються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, який у 2024 році склав 4 240,00 грн. 
Вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні пільги на оплату житлово-комунальними послугами, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції врахував, що Конституційний Суд у рішенні від 18.12.2018 № 12-р/2018 визнав такою, що не відповідає Конституції України частину 6 статті 14 Закону № 3551-XII, яка передбачала, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців має не перевищувати величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. За таких підстав суд дійшов висновку, що орган Пенсійного фонду протиправно відмовив у наданні пільги по оплаті комунальних послуг позивачу та вважав, що позовні вимоги слід задовольнити та зобов`язати надати позивачу пільги на оплату комунальних послуг.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 3 Конституції України закріплює визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі і вище - Закон № 3551-ХІІ).
Відповідно до статті 4 Закону №3551-ХІІ, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Відповідно до положень пунктів 4-6 частини 1 статті 14 Закону № 3551-XII учасникам війни (статті 8, 9) надаються такі пільги: 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю) ; 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю); 50-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення. 
За приписами частини 2 статті 14 Закону № 3551-XII пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються учасникам війни та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього. 
Частина 3 статті 14 Закону № 3551-XII визначає, що площа житла, на яку нараховується 50-процентна знижка плати, передбачена пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, визначається в максимально можливому розмірі в межах загальної площі житлового приміщення (будинку) згідно з нормами користування (споживання), встановленими цими пунктами, незалежно від наявності в складі сім`ї осіб, які не мають права на знижку плати. 
Отже, згідно приписів частини 1 статті 14 Закону № 3551-ХІІ учасникам війни надаються пільги, зокрема, 50-% знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.
На підставі частини 2 статті 14 Закону № 3551 ХІІ пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені, зокрема, пунктом 5 цієї статті, надаються учасникам війни та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.
28.12.2014 прийнятий Закон України № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким стаття 14 Закону №3551 ХІІ доповнена частиною 6, яка передбачала, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини 1 цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2018 № 12-р/2018 частина 6 статті 14 визнана такою, що не відповідає Конституції України.
Конституційний Суд України у рішенні від 18.12.2018 № 12-р/2018 зазначив, що встановивши у частині 6 статті 14, частині 2 статті 16 Закону № 3551-XII умову для отримання окремих пільг, держава переклала обов`язок щодо соціального захисту учасників війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, на членів їхніх сімей, що не відповідає суті конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб. Такий підхід нівелює позитивний обов`язок держави щодо соціального захисту вказаних осіб та членів їхніх сімей у розумінні частини 5 статті 17 Конституції України.
Забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною 1 статті 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України в поєднанні з частиною 1 цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551-XII, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави.
При цьому, Конституційний Суд України цим рішенням відтермінував на три місяці втрату чинності частини 6 статті 14 Закону № 3551-XII з метою відновлення державою попереднього рівня соціального захисту учасників війни або встановлення альтернативних варіантів компенсації скасованих пільг, виділення коштів у Державному бюджеті України, та внесення відповідних змін до законів України.
Наведене свідчить про те, що з 19.03.2019 (після збігу тримісячного строку з дня прийняття рішення Конституційного Суду України) частина 6 статті 14 Закону № 3551 втратила чинність та застосуванню не підлягає.
З урахуванням викладеного, починаючи з 19.03.2019 при наданні пільг учасникам війни не враховується умова, яка була передбачена частиною 6 статті 14 Закону № 3551, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців має не перевищувати величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На думку колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано визнав безпідставними посилання відповідача на норми Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389, оскільки він прийнятий на реалізацію приписів Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», норми якого визнані неконституційними.
Отже, застосування відповідачем положень підзаконного нормативного акту, прийнятого на виконання Закону, який визнаний неконституційним, є протиправним.
Варто зазначити, що Закон №3551-XII не встановлює жодних обмежень для надання пільг, передбачених пунктами 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону №3551-XII, а тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправною відмову у наданні ОСОБА_1 пільги на оплату житлово-комунальних послуг, як особі, яка відноситься до категорії учасників війни та зобов`язав ГУ ПФУ в Одеській області надати останньому, як учаснику війни, пільги на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п. 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону №3551.
За таких підстав, колегія суддів констатує, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову є правильним, ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає неведеним вище нормам матеріального права та висновкам Верховного Суду.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції. 
Будь-яких інших доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить. За таких підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко