ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Львів	Справа № 500/7714/24 пров. № А/857/14922/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «ВП-Транс» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Юзьків М.І. у м. Тернополі) у справі № 500/7714/24 за адміністративним позовом Приватного підприємства «ВП-Транс» до Тернопільської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05 грудня 2024 №UA403000202480 та №UA403000202481.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що митний орган зробив неправильний висновок, що ввезені товари не мають статусу преференційного походження з отриманого від польських колег листа. Доказів того, що митний орган Республіки Польщі звертався до експортера із запитом про витребування в експортера документів для підтвердження преференційного статусу походження товарів матеріали справи не містять. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 відмовлено в задоволенні адміністративного позову.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки листами уповноваженого органу Республіки Польща від 11.12.2023 №2601-IOA.4331.36.2023 та від 24.05.2024 № 2601-ІОА.4331.10.2024 не підтверджено преференційне походження товарів, товарів, зазначених у сертифікатах з перевезення товару від 01.07.2022 № PL/MF/AS 0449093, від 29.08.2022 № PL/ML/AS 0450046, 04.11.2022 № PL/ML/AS 0450769 та від 05.12.2022 № PL/MF/AS 0456501, тому у позивача були відсутні підстави для застосування права на преференції при розмитнені вищевказаних товарів, а висновки акту перевірки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що листи уповноваженого органу Республіки Польща є єдиним доказом для висновку контролюючого органу про відсутність права на застосування преференцій. Вважає, що такі листи не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом порушення митних правил, оскільки позивачем до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують наше право на преференцію.
Жодних документів, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу Республіки Польща до експортера за наданням доказів чи відповіді експортера, до Акту не додається. Тобто, відсутня інформація про звернення уповноваженого органу до експортера саме з запитом про підтвердження походження товарів.
Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що на підставі наказу Тернопільської митниці від 25.10.2024 № 178 працівниками Тернопільської митниці проведено документальну невиїзну перевірку дотримання Приватним підприємством «ВП-ТРАНС» (ЄДРПОУ 37498122) вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита та своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митними деклараціями від 08.12.2022 №UA209180/2022/082639, від 05.07.2022 №UA209180/2022/046188, від 02.09.2022 №UA209180/2022/061898, від 07.11.2022 №UA209180/2022/078393.
Зазначена документальна невиїзна перевірка проводилась Тернопільською митницею в період з 31.10.2024 по 06.11.2024 та тривала п`ять робочих днів.
За результатами проведеної документальної невиїзної перевірки ПП «ВП-ТРАНС» складено Акт від 20.11.2024 № 10/24/7.25-19/37498122.
Під час перевірки встановлено, що позивачем ввезено на митну територію України та здійснено митне оформлення товарів за митними деклараціями:
1) від 05.07.2022 № UA209180/2022/046188 «сідельний тягач марки DAF, модель XF 460 FT, 2016 року випуску, бувший у використанні, модельний рік 2016, колісна формула 4х2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 12902 куб.см, потужність двигуна 340 кВт, тип двигуна дизельний, номер двигуна не визначено, призначений для використання по дорогах загального використання. Торговельна марка «DAF». Виробник фірма «DAF», EU». Код товару згідно з УКТ ЗЕД 8701209000. Ставка ввізного мита -пільгова/повна -10%, зменшене ввізне мито (згідно з Доповненням I до Регіональної конвенції) - 0% від митної вартості. Умови поставки товару згідно з ІНКОТЕРМС - FCA PL Rzeszow. Вага брутто - 8057 кг. Вага нетто - 8057 кг. Фактурна вартість товару - 28 500 EUR (або згідно із встановленим НБУ курсом 1 EUR = 30,58160000 грн. на дату митного оформлення - 871 575,60 грн). Митна вартість - 877 691, 92 грн.
По даному товару до бюджету нараховано/сплачено митних платежів на суму 263 307, 57 грн., а саме: мито - 87 769, 19 грн. (спосіб платежу - 06), податок на додану вартість - 175538, 38 грн.
Отримувач товару та особа відповідальна за фінансове врегулювання - ПП «ВП- ТРАНС» (ЄДРПОУ 37498122, адреса: Тернопільська обл., Борщівський р-н, с. Горошова).
Відправник товару - KMT Truck Sp.z.o.o. (35-105 Rzeszow, ul.Przemyslowa 11, Polska);
2) від 02.09.2022 № UA209180/2022/061898 «сідельний тягач марки DAF, модель XF 460 FT, 2016 року випуску, бувший у використанні, модельний рік 2016, колісна формула 4х2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , об`єм двигуна 12902 куб.см, потужність двигуна 340 кВт, тип двигуна дизельний, номер двигуна: A238763, призначений для використання по дорогах загального використання. Торговельна марка «DAF». Виробник фірма «DAF», Нідерланди/NL». Код товару згідно з УКТ ЗЕД 8701209000. Ставка ввізного мита -пільгова/повна -10%, зменшене ввізне мито (згідно з Доповненням I до Регіональної конвенції) - 0% від митної вартості. Умови поставки товару згідно з ІНКОТЕРМС - DAP UA м. Львів. Вага брутто - 8137 кг. Вага нетто - 8137 кг. Фактурна вартість товару - 31 500 EUR (або згідно із встановленим НБУ курсом 1 EUR = 36,57040000 грн. на дату митного оформлення - 1 151 967,60 грн.). Митна вартість - 1 151 967, 60 грн.
По даному товару до бюджету нараховано/сплачено митних платежів на суму 345 590, 28 грн., а саме: мито - 115 196, 76 грн. (спосіб платежу - 06), податок на додану вартість - 230 393, 52 грн.
Отримувач товару та особа відповідальна за фінансове врегулювання - ПП «ВП-ТРАНС» (ЄДРПОУ 37498122, адреса: Тернопільська обл., Борщівський р-н, с. Горошова).
Відправник товару - KMT Truck Sp.z.o.o. (35-105 Rzeszow, ul.Przemyslowa 11, Polska);
3) від 07.11.2022 № UA209180/2022/078393 «сідельний тягач марки DAF, модель XF 460 FT, 2016 року випуску, бувший у використанні, модельний рік 2016, колісна формула 4х2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 12902 куб.см, потужність двигуна 340 кВт, тип двигуна дизельний, номер двигуна: A259208, призначений для використання по дорогах загального використання. Торговельна марка «DAF». Виробник фірма «DAF», Нідерланди/NL». Код товару згідно з УКТ ЗЕД 8701209000. Ставка ввізного мита -пільгова/повна -10%, зменшене ввізне мито (згідно з Доповненням I до Регіональної конвенції) - 0% від митної вартості. Умови поставки товару згідно з ІНКОТЕРМС - DAP UA м. Львів. Вага брутто - 8102 кг. Вага нетто - 8102 кг. Фактурна вартість товару - 33 500 EUR (або згідно із встановленим НБУ курсом 1 EUR = 35,98170000 грн. на дату митного оформлення - 1 205 386,95 грн.). Митна вартість - 1 205 386, 95 грн.
По даному товару до бюджету нараховано/сплачено митних платежів на суму 361 616,09 грн., а саме: мито - 120 538,70 грн. (спосіб платежу - 06), податок на додану вартість - 241 077, 70 грн.
Отримувач товару та особа відповідальна за фінансове врегулювання - ПП «ВП- ТРАНС» (ЄДРПОУ 37498122, адреса: Тернопільська обл., Борщівський р-н, с. Горошова).
Відправник товару - MAX TRUCKS Sp.z.o.o. (37-700 Przemysl, ul.L.Tarnawskiego 2/11, Polska);
4) від 08.12.2022 № UA209180/2022/082639 «сідельний тягач марки DAF, модель XF 460 FT, 2016 року випуску, бувший у використанні, модельний рік 2016, колісна формула 4х2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , об`єм двигуна 12902 куб.см, потужність двигуна 340 кВт, тип двигуна дизельний, номер двигуна: A260083, призначений для використання по дорогах загального використання. Торговельна марка «DAF». Виробник фірма «DAF», Нідерланди/NL». Код товару згідно з УКТ ЗЕД 8701209000. Ставка ввізного мита -пільгова/повна -10%, зменшене ввізне мито (згідно з Доповненням I до Регіональної конвенції) - 0% від митної вартості. Умови поставки товару згідно з ІНКОТЕРМС - DAP UA м. Львів. Вага брутто - 8167 кг. Вага нетто - 8167 кг. Фактурна вартість товару - 31 500 EUR (або згідно із встановленим НБУ курсом 1 EUR = 38,52320000 грн. на дату митного оформлення - 1 213 480, 80 грн.). Митна вартість - 1 587 155, 84 грн.
По даному товару до бюджету нараховано/сплачено митних платежів на суму 476 146, 75 грн., а саме: мито - 158 715, 58 грн. (спосіб платежу - 06), податок на додану вартість - 317 431, 17 грн.
Отримувач товару та особа відповідальна за фінансове врегулювання - ПП «ВП- ТРАНС» (ЄДРПОУ 37498122, адреса: Тернопільська обл., Борщівський р-н, с. Горошова).
Відправник товару - MAX TRUCKS Sp.z.o.o. (37-700 Przemysl, ul.L.Tarnawskiego 2/11, Polska).
У графі 34 «Код країни походження» цих митних декларацій зазначено EU (Європейський Союз). Країна походження товару у графі 34 митних декларацій була заявлена декларантом на підставі відомостей, наявних у сертифікатах форми EUR.1, наданих експортерами Республіки Польщі.
Зокрема, на підтвердження країни походження товарів декларантом, під час митного оформлення, були надані сертифікати з перевезення товару EUR.1 від 01.07.2022 № PL/MF/AS 0449093, від 29.08.2022 № PL/ML/AS 0450046, 04.11.2022 № PL/ML/AS 0450769 та від 05.12.2022 № PL/MF/AS 0456501, котрі зазначені у графі 44 митних декларацій під кодом 0954 – «сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1" та застосовано преференцію по сплаті ввізного мита «410» - товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (абзац перший частини 1 статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до гл. 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони), яка відображена в графі 36 митних декларацій.
За результатами перевірки автентичності документів про походження на адресу Тернопільської митниці листами Львівської митниці від 26.12.2023 № 7.4-2/7.4-15-04/7.25/33406 та від 10.06.2024 № 7.4-2/15-04/7/16247 переадресовано лист Державної митної служби України від 19.12.2023 № 15-1/15-0301/7.4/5935 та від 29.05.2024 № 15/15-03-01/7/2853 щодо отримання інформації від уповноваженого органу Республіки Польща (лист від 11.12.2023 №2601-IOA.4331.36.2023 та від 24.05.2024 № 2601-ЮА.4331.10.2024) про не підтвердження преференційного походження товарів, зазначених у сертифікатах з перевезення товару EUR.1, виданих експортерами KMT Truck Sp.z.o.o. (35-105 Rzeszow, ul.Przemyslowa 11, Polska) та MAX TRUCKS Sp.z.o.o. (37-700 Przemysl, ul.L.Tarnawskiego 2/11, Polska) внаслідок не надання ним достатніх доказів для підтвердження преференційного походження товарів, зазначених у сертифікатах з перевезення товару EUR.1 від 01.07.2022 № PL/MF/AS 0449093, від 29.08.2022 № PL/ML/AS 0450046, 04.11.2022 № PL/ML/AS 0450769 та від 05.12.2022 № PL/MF/AS 0456501.
Як слідує з Акту перевірки Тернопільською митницею на адресу ПП «ВП-ТРАНС» було надіслано запит від 28.10.2024 № 7.25-3/19/14/6838 про надання пояснень щодо вжитих заходів з метою дотримання правил та норм законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита та своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митними деклараціями №UA209180/2022/046188 від 05.07.2022, №UA209180/2022/061898 від 02.09.2022, №UA209180/2022/078393 від 07.11.2022, №UA209180/2022/082639 від 08.12.2022. 
На момент завершення перевірки на адресу Тернопільської митниці не надходили відповіді від ПП «ВП-ТРАНС`про розгляд платником податків вищезазначеного запиту.
За висновками перевірки позивачем порушено:
п.1 ст.15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, ч.1 ст.257, ч.4 та 5 ст.280 Митного кодексу України (далі - МК України) в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита на загальну суму 482 220,23 грн.;
п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на загальну суму 96 444,05 грн.
На підставі акта перевірки від 20.11.2024 № 10/24/7.25-19/37498122 Тернопільською митницею 05.12.2024 винесено податкові повідомлення-рішення: 
№UA403000202480, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, у розмірі 482 220,23 грн;
№UA403000202481, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання, у загальному розмірі 106 88,44 грн., з них: 96444,04 грн. за податковими зобов`язаннями та 9644,40 грн. за штрафними санкціями.
Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Митний кодекс України (далі – МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Відповідно до ст. 276 МК України, платниками мита є: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Частина 1 ст.277 МК України передбачає, що об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Ввізне мито, відповідно до положень ст. 272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.
Отже, аналіз наведених норм права дають підстави для висновків, що платники податків, визначені ст.272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до ч.1 ст.277 Кодексу) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.
Згідно ч.1 ст.280 МК України передбачено, що в Україні застосовуються такі види ставок мита: 1) адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 цього Кодексу бази оподаткування; 2) специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 цього Кодексу; 3) комбінована, що складається з адвалорної та специфічної ставок мита.
Частинами 3, 4 ст.280 МК України передбачено, що ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Відповідно до ч.5 ст.280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Відповідно до частин 1, 5 ст.281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Із змісту ч.1-ч.3, ч.6 ст.36 МК України видно, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.
Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Стаття 43 МК України передбачає, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару. У разі втрати сертифіката приймається його офіційно завірений дублікат. Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями. Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару. Сертифікат про регіональне найменування товару - це документ, який підтверджує, що товари відповідають визначенню, характерному для відповідного регіону країни, та виданий компетентним органом відповідно до законодавства країни вивезення товару.
У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або митним органом встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати митному органу для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості. Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.
Стаття 44 МК України визначає порядок підтвердження країни походження товару.
Згідно ч.1-ч.2 ст. 44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.
Стаття 45 МК України встановлює, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію. До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки. Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.
Таким чином, з огляду на наведені норми, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару митний орган мав право звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Верховна Рада Законом України №1678-VII від 16.09.2014 ратифікувала Угоду від 27.06.2014 про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом.
Частина 1 ст.26 глави 1 розділу IV Угоди встановлює, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол I, до цієї Угоди).
Частина 1 ст.29 глави 2 розділу IV Угоди визначає, що кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.
Пункт 1 ст.2 розділу 2 Протоколу I встановлює, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:
1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;
2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Відповідно до п.1 ст. 16 розділу 5 Протоколу I товари, що походять з Європейського Союзу, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:
(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або
(b) у випадках, вказаних у статті 22 (1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
За змістом пунктів 1-6 ст.22 розділу 5 Протоколу 1 декларація інвойс, зазначена в статті 16 (1) (b) цього Протоколу, може бути складена:
(a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу,
Або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.
Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно. Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується.
Статтею 33 Протоколу І регулюються питання щодо перевірки підтверджень походження. Так, пунктом 1 цієї статті встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу I).
Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І).
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (пункт 5 статті 33 Протоколу I).
Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (пункт 6 статті 33 Протоколу I).
Системний аналіз вказаних норм дають підстави для висновків, що митним законодавством України та міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу, у випадку отримання відповіді компетентного органу, за результатами перевірки документів про преференційне походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.
Митному органу не надається повноважень, права діяти на власний розсуд за вказаних обставин, не надається право перевіряти додатково надану йому інформацію, не надано право здійснювати будь-які інші дії з цього приводу, не надано право оцінювати надану інформацію з будь-якого боку. Вказаний алгоритм дій контролюючого органу не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару.
У випадку отримання від вказаних органів відомостей щодо не підтвердження преференційного походження товару з Європейського Союзу, митний орган повинен, за відсутності виняткових обставин, відмовити у наданні права на преференції. Таке ж рішення він повинен прийняти і у разі, якщо відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.04.2022 у справі №260/2805/20, від 11.08.2022 у справі №460/8509/21, від 31.07.2024 у справі №260/6407/21.
В п. 54.1 ст.54 Податкового кодексу України (далі – ПК України) видно, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Підпунктом 54.3.6 п.54.3 ст.54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо, зокрема, результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Згідно пп.54.4 ст.54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Частиною 1 ст.289 МК України встановлено, що обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання; в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.
Так, основним спірним питанням наявності у платника податків права на митне оформлення товару, що імпортується за преференційною ставкою ввізного мита є підтвердження походження цих товарів.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що для підтвердження преференційного походження імпортованого товарів, митне оформлення яких завершено за митними деклараціями №UA209180/2022/046188 від 05.07.2022, №UA209180/2022/061898 від 02.09.2022, №UA209180/2022/078393 від 07.11.2022, №UA209180/2022/082639 від 08.12.2022 позивач надав митним органам України сертифікати з перевезення (походження) товару EUR.1 від 01.07.2022 № PL/MF/AS 0449093, від 29.08.2022 № PL/ML/AS 0450046, 04.11.2022 № PL/ML/AS 0450769 та від 05.12.2022 № PL/MF/AS 0456501.
У вказаних сертифікатах EUR.1, наданих експортерами Республіки Польщі, зазначено, що країною походження товару, який ввозиться на митну територію України за поданими митними деклараціями, є EU (Європейський Союз).
Державною митною службою України направлено на перевірку до уповноваженого органу Республіки Польща вищезазначені сертифікати з перевезення товару EUR.1.
Державною митною службою України листами від 19.12.2023 № 15-1/15-0301/7.4/5935 та від 29.05.2024 № 15/15-03-01/7/2853 направлено Львівській митниці інформацію уповноваженого органу Республіки Польщі від 11.12.2023 №2601-IOA.4331.36.2023 та від 24.05.2024 № 2601-ІОА.4331.10.2024 з результатами перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1, згідно із якими преференційне походження товарів, зазначених у вищевказаних сертифікатах, не підтверджене, оскільки експортер не надав жодних доказів або документів, які б дозволили застосувати пільги (які б підтверджували статус походження товарів).
З метою вжиття відповідних заходів, інформація про результати перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1 від 01.07.2022 № PL/MF/AS 0449093, від 29.08.2022 № PL/ML/AS 0450046, 04.11.2022 № PL/ML/AS 0450769 та від 05.12.2022 № PL/MF/AS 0456501 із пакетом документів Львівською митницею скеровано листами від 26.12.2023 № 7.4-2/7.4-15-04/7.25/33406 та від 10.06.2024 № 7.4-2/15-04/7/16247 до Тернопільської митниці.
За результатами оцінки, викладеної уповноваженим органом Республіки Польща в листах від 11.12.2023 №2601-IOA.4331.36.2023 та від 24.05.2024 № 2601-ІОА.4331.10.2024 інформації щодо товару, придбаного позивачем, відповідач дійшов висновку, що товар, експортований з території Європейського Союзу на адресу позивача, не відповідає вимогам положень Протоколу І та Доповнення І щодо «преференційного походження товарів» в рамках Угоди.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що експортер не надав документів про преференційне походження товару відповідно до вимог Доповнення І «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва” Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження. 
Оскільки відомості про опис товару, країну походження, код преференції та відомості про нарахування митних платежів заповнюються у митній декларації декларантом самостійно, то з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення саме декларант несе юридичну відповідальність за недостовірність таких відомостей.
Враховуючи зазначене вище, оскільки товариством самостійно у митних деклараціях зазначено код пільги - 410 (звільнення від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України), водночас, сертифікатами з перевезення товару EUR.1 країна походження товару не підтверджена, як наслідок, позивач не має права на застосування преференційного режиму і повинен при митному оформленні сплатити митні платежі у повному обсязі.
Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з наявністю відповіді компетентного органу, що видав документ, або компетентної організації країни, зазначеної як країна походження товару, щодо проведення перевірки документів про походження товару, що було вже предметом оцінки в постановах Верховного Суду.
Так, за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові №260/4347/20 від 26.04.2023 країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених Митним кодексом України. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом.
У разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Угода про асоціацію з ЄС та, зокрема, Протокол I до цієї угоди передбачає чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України товарів, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах. Податкове зобов`язання може визначатися контролюючим органом і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, за результатами документальної перевірки.
За висновками, наведеними Верховним Судом у постановах від 01.03.2021 у справі №240/7093/19, від 11.04.2022 у справі №260/2805/20 та від 05.06.2024 у справі №380/2397/22 митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.
Необхідно зазначити й те, що апелянтом не наведено обґрунтованих та підтверджених належними доказами про те, що інформація, зазначена у відповідних листах компетентних органів Республіки Польща щодо результатів перевірок декларацій та сертифікатів з перевезення (походження) товару форми ЕUR.1, що надавались позивачем, в тому числі для митного оформлення товарів, є недостовірною, або такою, що сформована відповідними органами з порушенням вимог законодавства.
З урахування зазначеного, суд першої інстанції правильно відхилив доводи позивача про те, що оскільки до митного оформлення декларантом надано всі документи, визначені чинним законодавством, які надано експортером та підтверджують право позивача на преференцію, то листи уповноваженого органу Республіки Польща не можуть бути беззаперечним доказом щодо непідтвердження пільгового походження товару.
При цьому, дійсність та справжність сертифікатів з перевезення товару EUR.1 від 01.07.2022 № PL/MF/AS 0449093, від 29.08.2022 № PL/ML/AS 0450046, 04.11.2022 № PL/ML/AS 0450769 та від 05.12.2022 № PL/MF/AS 0456501 під сумнів не ставиться. Митним органом Республіки Польща підтверджено, що зазначені сертифікати є автентичними. Документи, про які йде мова, були видані Митним відділом в м.Стараховицях.
Разом з тим, за результатами проведеної перевірки, уповноваженими органами Республіки Польща повідомлено про ненадання експортером документів для підтвердження походження товару, а відтак, і не підтверджено преференційне походження товарів відповідно до Доповнення І, тобто непідтвердженою є лише інформація, щодо країни походження товарів, а не весь документ.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем до митного оформлення подавався один єдиний документ, що підтверджує країну походження товарів, а саме сертифікати з перевезення товару EUR.1 від 01.07.2022 № PL/MF/AS 0449093, від 29.08.2022 № PL/ML/AS 0450046, 04.11.2022 № PL/ML/AS 0450769 та від 05.12.2022 № PL/MF/AS 0456501, видані експортерами KMT Truck Sp.z.o.o. (35-105 Rzeszow, ul.Przemyslowa 11, Polska) та MAX TRUCKS Sp.z.o.o. (37-700 Przemysl, ul.L.Tarnawskiego 2/11, Polska). Жодним інших документів, які дають право на застосування преференційної ставки ввізного мита на імпортовані позивачем товари до митного оформлення не подавалося.
Діючи добросовісно та застосовуючи тарифну преференцію за зниженим рівнем ставки ввізного мита, суб`єкт господарювання безсумнівно повинен переконатися, що поставлені експортером товари дійсно є товарами «преференційного походження» відповідно до положень вищезазначеної Регіональної конвенції, а не покладатись лише на відповідальність експортера за видачу сертифіката з перевезення EUR.1 та декларацій-інвойсів, складених уповноваженим (схваленим) експортером.
Як згадувалось вище, що у зазначених зовнішньоекономічних відносинах обов`язок з визначення, декларування і сплати мита та податків, згідно вимог українського законодавства і ратифікованих Верховною Радою України міжнародних договорів України, має саме платник податків, а тому саме він, а не продавець товару несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.
Відтак, відповідач обґрунтовано прийняв оскаржені податкові повідомлення-рішення, оскільки під час здійснення перевірки, компетентним органом Республіки Польщі, оскільки не вдалось отримати докази преференційного походження товарів, а тому недоцільним є застосування тарифних преференцій до відповідних товарів як це передбачено Угодою між ЄС та Україною.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Тернопільської митниці діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ВП-Транс» залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у справі № 500/7714/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула