Справа № 375/1/26
Провадження № 2-др/375/4/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року
Рокитнянський районний суд Київської області у складі судді Антипенка В.П., 
за участю секретаря судового засідання Голованової В. А.,
розглянувши заяву представника відповідача,  ОСОБА_1 про, адвоката Поліщука Романа Миколайовича, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,-
В С Т А Н О В И В:
01.02.2026 представник відповідача звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області із заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів. 
Відповідно до вказаної заяви заявник просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн.
Ухвалою суду від 09.02.2026 справу призначено до розгляду без виклику сторін.
29.01.2026 відповідачка на адресу суду надіслала заперечення, у яких просила покласти витрати на правову допомогу, надану представником відповідача, на самого відповідача.
Свої заперечення відповідачка обгрунтувала тим, що: заявлені витрати є непропорційними складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, ціні позову та з урахуванням того, що розгляд справи відбувався у порядку спрощеного позовного провадження. Також позивачка вказувала на те, що предметом спору є стягнення аліментів на неповнолітню дитину, просила також звернути увагу на той факт, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи, як на підставу зменшення розміру судових витрат.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Рішенням суду по даній справі від 22.01.2026 позовні вимоги задоволено частково. Змінено розмір стягуваних за рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 10.10.2017 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зміни способу їх стягнення.
Стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 10000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02.01.2026, до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При ухваленні даного рішення суд не вирішував питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, враховуючи заяву представника відповідача, зроблену у відзиві на позов відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
На підтвердження витрат на правову допомогу, стороною відповідача було надано:
-договір про надання правової допомоги від 11.01.2026, укладений між адвокатом Поліщуком Р. М. та ОСОБА_1 ;
-додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 23.01.2026, за змістом якого сторони погодили вартість наданих послуг, а саме: підготовка матеріалів для подання відзиву на позов, аналіз судової практики, тощо – 10000,00 грн; підготовка відзиву на позов – 10000,00 грн; участь у судовому засіданні 22.01.2026 – 10000,00 грн; гонорар успіху – 6000 грн. Всього вартість послуг склала 30000,00 грн.
-акт виконаних робіт № 1від 23.01.2026, відповідно до якого сторони погодили факт надання послуг та їх вартість у сумі 30000,00 грн.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Вирішуючи дану справу, суд звертає увагу на зміст укладеного договору між відповідачем та адвокатом.
Так, відповідно до п. 1.1. договору, адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень у порядку та строки, встановлені сторонами у договорі.
Пунктом 1.2 договору передбачено обсяг повноважень адвоката по представництву інтересів клієнта, зокрема, у суді, та надано адвокату усі права сторони судового процесу.
Відповідно до п. 4.2 договору, за правову допомогу, передбачену у п. 1.2 договору, клієнт оплачує адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору.
Порядку надання та оплати послуг у виді підготовки процесуальних документів та встановлення гонорару успіху договором передбачено не було. Вказані суми та види робіт були обумовлені вже після вирішення справи по суті, 23.01.2026.
Тобто, фактично на час розгляду справи відповідачем та його адвокатом було погоджено лише представництво інтересів відповідача у суді, що було передбачено п. 1.2 договору.
А тому, суд дійшов висновку, що оскільки на момент розгляду справи додатків до договору про надання правничих послуг складено сторонами не було, то орієнтовний розрахунок витрат, який зазначений у відзиві на позов, стосувався лише витрат на представництво інтересів відповідача у суді, а не на підготовку процесуальних документів, збір доказів та гонорар успіху адвоката.
З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача, адвокат Поліщук Р. М., брав участь у одному судовому засіданні по даній справі, яким звершився розгляд справи по суті, та яке тривало біля 1 години. Вартість цієї послуги сторони оцінили у 4000 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 23.01.2026. 
Отже, оскільки договором про надання правничої допомоги від 11.01.2026 складання процесуальних документів та оплата гонорару успіху адвоката станом на дату розгляду справи передбачені не були, суд не вбачає підстав для стягнення цих сум із позивачки. 
Щодо пропорційності задоволених позовних вимог, суд звертає увагу на таке.
Суд звертає увагу на те, що фактично відповідач позовні вимоги визнав повністю у частині строку стягнення аліментів, та частково визнав у частині суми – 8000 грн., замість 15000 грн, як просила позивачка.
Через помилковість позицій позивачки та відповідача, судом змінено порядок стягнення аліментів та встановлено фіксований їх розмір у сумі 10000 грн, що становить 66,6 % від заявленої позивачкою суми. 
Отже, судом фактично задоволено позовну вимогу позивачки у частині зміни способу стягнення аліментів, на 66,6% задоволено позовну вимогу у частині суми стягуваних аліментів, позовну вимогу щодо строку стягнення аліментів також задоволено частково.
Дослідивши всі обставини справи, об`єм виконаної правової роботи адвокатом відповідачу, відповідність цього об`єму умовам укладеного договору, обсяг задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку, що об`єм послуг, вказаний у договорі від 11.01.2026 відповідає фактично наданим послугам, водночас їх вартість є непропорційно завищеною по відношенню до частки задоволених позовних вимог, складності справи та об`єму виконаної адвокатом роботи.
Суд зазначає, що 30 000 грн витрат на правову допомогу, яку представник позивача просить стягнути із відповідача, є невиправдано високою сумою, яка перевищує розмір аліментів на утримання дитини.
А тому, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи складність справи, яка є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, наданий адвокатом обсяг послуг (зокрема, участь у одному судовому засіданні), затрачений ним час на надання таких послуг, (1 година, вартість участі – 4000 грн.), критерій реальності таких витрат та пропорційність складності справи вартості послуг адвоката, а також пропорційність задоволених позовних вимог (66,6%), суд вважає за доцільне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну (правничу) допомогу пропорційно розміру відхилених позовних вимог: 4000 х 33,4% = 1336,00 грн., що також буде відповідати правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133-141, 259, 268, 270 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Заяву представника відповідача,  ОСОБА_1 , адвоката Поліщука Романа Миколайовича, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1336,00 (одна тисяча триста тридцять шість) гривень.
В іншій частині заявлених вимог відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя В. П. Антипенко